40 VIII. J. Kratochvíl: 



tato zřetelně příbuzná s dioritem od sv. Kříže i od sv. Martina, činí 

 tudíž nejspíše pokračování téhož geologického tělesa. 



Typus II. Amfibolu asi stejně jako živců, jednoklonného mala- 

 kolithického pyroxenu málo. Akcessoricky dosti hojně titanitu a něco 

 křemene, malounko zoisitu a pyritu, vzácně žluté zrnko rutilu. 



Struktura rovnoběžná. Zrno drobné; amfiboly x / 3 až 2 / 8 mm 

 velké, živce ponejvíce menší nežli 1 / i mm. 



Amfibol má ve průřezech zbarvení poněkud hnědší nežli ve 

 předešlém případu, některá zrnka jsou uvnitř zelenější a po kraji 

 hnědší. Tvar zrnek jest podlouhlý, někdy skoro sloupkovitý, a nezřídka 

 objeví se také částečně idiomorfní omezení dle amfibolového prismatu. 

 Dle této délky jsou amfibolová zrna seřaděna v podlouhlé aggregaty 

 a tím vzniká rovnoběžný sloh. Jinak má amfibol v mikroskopu úplně 

 týž vzhled jako ve všech předešlých horninách, neuzavírá živců, i jest 

 hlavním množstvím starší vyloučeninou nežli tyto. 



Pyroxeii ve výbruse jest čirý a nepravidelně rozpukán, opět 

 více nežli amfibol, obsahuje taktéž mnohem více pórů nežli tento. 

 Omezení má allotriomorfní, nepravidelné; jsa obklopen a na kraji srostlý 

 s amfibolem jest zase starším tohoto. 



Živce jsou povahy téže jako v případu předešlém. 



Titanit i pyrit jsou původními součástkami horniny vyskytujíce 

 se uzavřeny v amfibolu i živcích. 



Charakteristický jest zvláště výskyt titanitu. Tento činí drobná 

 isometrická neb málo podlouhlá zrnka oblých obrysů, čistého vzhledu, 

 načervenale zbarvená, O03 až 0-05 mm dosahující, jež místem uza- 

 vírají tmavé zrnéčko rudní nebo žluté zrnko rutilu. Bývají bud roz- 

 troušena v hornině nebo často také seskupena v aggregaty podlouhlé, 

 délkou svou položené rovnoběžně k struktuře celé horniny. 



Poněvadž jest titanit s pyritem zřetelně nejstarší vyloučenou 

 součástkou horniny, a skýtá zrnka skoro isometrická, následuje ze 

 seřadění jeho, že již na začátku krystalace magmatu této partie začal 

 působiti silný jednostranný tlak, jenž byl pak původem rovnoběžné 

 struktury její. S tímto závěrkem shoduje se také jak rozpukání 

 pyroxenu, tak i zejména malé poměrné jen množství tohoto, neboť 

 jest vidno, že brzy přestal se vyvíjeti. 



Vzorek tento souvisící místně s předešlým, jest tomuto látkovou 

 povahou i vzhledem svých součástek v tenkém výbruse analogický 

 neb aspoň velmi příbuzen, tudíž i příbuzen všem předešle popsaným 

 vzorům dioritových hornin z okolí sv. Kříže, zároveň však jest pravým 



