O některých massivních horninách: 43 



Vzorek jest drobnozrný. Amfibol a pyroxen nejsou stejnoměrně 

 promíseny, nýbrž střídají se nedokonalé proužky bohaté amfibolem, jež 

 obsahují málo pyroxenu, s proužky pyroxenem bohatými, amfibolem 

 pak zase chudými. 



Akcessorický křemen. 



Živce jsou hlavně oligoklasy a to jak basičtější, tak i kyselejší 

 členové řady, málo jest vápenatějšího plagioklasu, nejspíše andesinu, 

 místem však zase i oligoklasový albit, neb také něco orthoklasu. 

 Určení živců následuje jednak z malých úchylek zhášení ve průřezech 

 mnohočetně lamellovaných a jednoduchých, jednak z toho, že střední 

 jejich lom světla jest dílem roven lomu světla křemene, neb o málo 

 menší, výminkou silněji větší neb značně slabší, posléze i povaha pře- 

 měny větráním, ježto vzniká ze živců těch hlavně šupinkovitý muskovit 

 nebo kaolinovitý prášek a skrovně vápence. Tudíž by hornina dle 

 povahy živců náležela k přechodům mezi horninami se převládajícími 

 plagioklasy vápenato-sodnatými a horninami s převládajícími živci 

 alkalickými. Dlužno však podotknouti, že v hornině převládá amfibol 

 s pyroxenem daleko nad množství živců, pročež hornina přece obsahuje 

 poměrně značně mnoho kalcia a náleží k dioritům. 



Živce jsou poněkud zakaleny vývojem drobného muskovitu a kao- 

 linovitých šupinek, ale rozpukány jsou jen málo. 



Amfibol skýtá ve výbruse nahnědle zelené průřezy, nezřídka 

 mívá jádro poněkud zelenější a kraj poněkud hnědší, jako v hornině 

 typu II. z lomu v kníž. oboře. Omezení jest blízké idiomorfnímu dle 

 hranolu, vzhled dosti čistý, rozpukání mírné. 



Pyroxen má ve výbruse průřezy slabě nazelenalé, a bývá opět 

 mnohem více rozpukán nežli amfibol. Obsahuje hojné drobné póry 

 nestejnoměrně rozdělené, jež způsobují skvrnité zakalení. Mnohá zrnka 

 jsou velmi četně a pravidelně rozpukána způsobem diallagu, kdežto 

 jiná mají pouze stopy pinakoidní dělitelnosti patrný. I lze důvodně 

 souditi, že diallagovitě rozpukaný pyroxen zdejší jest s malakolithickým 

 pyroxenem stejného složení, že diallag zdejší jest jen tlakem rozpu- 

 kaný malakolith. Zajímavo jest, že v diallagovitých zrnech četné póry 

 jsou silně podlouhlý dle směru štěpnosti a dle směru toho také spo- 

 řádány, což lze opět považovati za svědectví druhotného původu 

 pórů těch. 



Na příbuznost se všemi předešlými horninami tohoto okolí pou- 

 kazuje dále i týž habitus akcessorického titanitu a velmi skrovný 

 obsah akcessorických zrnéček tmavých rud železných a veskrze táž 

 sukcesse vývoje všech součástek. 



