O některých rnřissivuích horninách. 45 



šejí málokdy souměrně, jsouce z největší části zdvojčatény nejspíše 

 dle periklinového zákona. 



Amfibol jest často blízek omezení idiomorfnímu dle hranolu, 

 nezřídka i částečně dle ploch jeho idiomorfně omezen. Průřezy mají 

 barvu nahnědle zelenou, čistý vzhled, a jsou mírně rozpukány. Amfibol 

 uzavírá zrnka pyritu a žlutá zrnka rutilová. 



Živce jsou dobře zachovány, vzhledu dosti čistého a mají obrysy 

 hranaté nebo mírně zubaté, někdy drobně laločnaté. 



Sukcesse vývoje součástek : nejstarší jest titanit, pyrit (a apatit?). 

 Po nich vyloučil se amfibol, pak teprve živce. 



Hornina jest zřetelně původu magmatického. Vzhledem k dioritu 

 od sv. Martina jeví větší kyselost živců a intensivnější zbarvení amfi- 

 bolu. Toto jest zajisté značnon části podmíněno silnějším obsahem 

 železa, jehož větší množství prozrazuje se také hojnějším akcessorickým 

 pyritem. 



Příbuznost hornin těchto vysvitá ještě z povahy akcessorických 

 součástek: titanitu, rutilu a pyritu, jež v obojích horninách mají 

 vlastnosti analogické, třeba byly v dioritu od sv. Martina mnohem 

 vzácnější. 



Typus IV. V blízkosti posledního pruhu vzata ukázka jiná, 

 obsahující akcessorický biotit. 



Jest to hornina drobnozrná slohu rovnoběžného. 



Součástky její jsou : plagioklas oddělení kyselejšího, zelený obecný 

 amfibol, malakolithický pyroxen a něco biotitu, ale jen v některých 

 proužcích sporadicky přimíseného a obyčejně s amfibolem sdruženého. 

 Akcessorický vyskytuje se něco křemene, drobná narůžovělá zrnka 

 titanitu a malounko tmavých zrnéček železných rud (ilmenitu?), jež 

 bývají ojediněle uzavřeny zvláště v titanitu. 



Hornina jest úplně krystalickou a jeví normalnou successi ve 

 vývoji součástek. Nejstarší vyloučeninou jsou rudy a titanit, pak 

 pyroxen, nejmladší některé živce a křemen. 



Biotit jest černohnědý, skýtá hnědé průřezy s pleochroismem 

 a absorpcí silnou pro chvění ||001, jako vídáváme ve hlubinných 

 horninách. Činí allotriomorfní lupénky dosti čerstvého vzhledu přirostlé 

 k amfibolu neb do něho poněkud zarostlé. Jest patrně poslední žele- 

 zitou součástkou vyloučenou ke konci vývoje amfibolového a to ještě 

 před dokonáním vývoje živcového, ježto do zrnek živců a křemene 

 na četných místech zasahuje. Zvláštních uzavřenin neobsahuje. Bývá 

 rovný a nikoli snad zprohýbán. Vůbec činí dojem biotitu hornin hlu- 



