16 ÍXIII. B. Mácha: 



žulová se hranicí podobného sméru SSV — JJZ ; i lze, tuším, z důvodů 

 chemických a geologických považovati porfyry ony snad spíše za pří- 

 slušné ku někdejšímu magmatu blízké žuly. 



4. S úsudkem právě podaným srovnává se, že i jižnější porfyr 

 jeden kde bližší, jehož vzorek jsem zkoumal, má vlastnosti analogické 

 porfyrům od Záběhlic, uzavíraje zejména také cizí vápenec a hojně hmoty 

 uhelnaté dmuchavkou spalitelné. Jest to vzorek porfyru od sv. Kiliána 

 z lomu mezi staveními a hřbitovem, jehož žíla taktéž směrem asi 

 SSV-JJZ od Žižkova vrchu poblíže vsi Hvozdnice směrem SSV na 

 Davel a dále ku vesnici Volešku se táhne. Ze žíly té Bořický popisuje 

 vzorky z Davle jakožto „íelsitický porfyrit slídnatý" a přidává ana- 

 lysu Plamínkovu, dle níž ve vzorku horniny této bylo nalezeno 



Si0 2 64.309% 



CaO 6-030% 



C0 2 3-550% 



Z dat těchto Bořický vypočítává 806% CaC0 3 10 ). Uhelnaté 

 hmoty však v oněch místech nenalezl, nýbrž určuje černá zrnka po- 

 mocí kyseliny solné a rozeznává je, jsou-li v uvedené kyselině neroz- 

 pustná, co kyz železný ; jsou-li rozpustná, jakožto magnetovec. 



II. Mineta. 



Hornina jest na pohled jemnozrnná, barvy nahnědle šedé, koulo- 

 vitě rozpu- kána a na puklinách silně zvětralá. Obsahuje jakožto sou- 

 částky hlavní : orthoklas s něco oligoklasu, biotit a druhotný kalcit ; 

 jakožto akcessorické součástky chová značně hojný apatit, křemen, 

 drobounké rudy (částečně zřetelný pyrit), něco přejemného druhotného 

 serpentinu, někde i chloritu ve vápenci. 



Biotit je ve výbruse průhledný, světle hnědý, velmi jasný > pra- 

 vidlem idiomorfně šestiboce omezen. Individua jeho jsou dílem větší, 

 dílem drobounká, činíce jakoby dvě generace. Ponejvíce dosahuje 

 velikosti 1 / 4 až 1 j 2 mm, ojediněle však i přes 1 mm. Jest značně 

 pleochroický : 



|| ku 001 bledé hnědý s malou absorpcí 

 J_ku 001 slabě hnědavý, skoro čirý. 



Úzké průřezy jeho zhášejí přesně rovnoběžně. Basická plocha dá 



10 ) Bořický, Petrol. studia porfyr. hor. etc. str. 114. — 116. a 138. 



