O žilných horninách od Záběhlic a diabasu od Hort lr Ovi<íek. ] 7 



v konvergentním polar, svétle obraz temného kříže, jehož ramena při 

 točení preparátem obyč. něco málo přes 10°, někdy však i mnohem 

 více, od sebe se oddálí. Často jsou spolu menší a větší lístky rovno- 

 běžně srostly, na příčném průřezu zhášejí zcela zároveň. Zbarvení 

 lupénků nebývá však stejnoměrné, nýbrž jádro bývá bledší, krajní 

 pásmo pak tmavější, zvláště pak nejzevnější kraj, v němž často bývají 

 vrostly drobounké temné rudy. Jinak plátky biotitové obsahují něco 

 dutinek s čirou tekutinou a bublinkou, malounko drobných zrneček 

 rudních, málokdy větší zrnko pyritové a neurčitelné mikrolithy, někdy 

 na titanit, jindy na rutil ujiomínající. 



Živce jsou vyvinuty podlouhle a nejčastěji úzké, ale málokde 

 lze spatřiti zrna neb lišty prosté, ponejvíce jsou to lišty ve vějířky 

 paprskovitě srostlé nebo allotriomorfní aggregaty. Vějířky nejčastěji 

 asi 1 f 2 mm veliké nezhášejí pak ovšem najednou, nýbrž dle polohy 

 jednotlivých lišten. Nezřídka však lišty ve vějířky seskupené bývají 

 tak jemné, že vzniká undulosní zhášení a upomínají pak na vějířky 

 živcové ze zelenokamu zdejšího. K tomu pak přistupuje i ta okolnost, 

 že některé vějířky dle způsobu zhášení i dle lomu světla náleží ku 

 oligoklasu, kdežto jiné patrně hmotou orthoklasovou jsou. Ojedinělé 

 lišty jsou ponejvíce orthoklasem, méně jich náleží oligoklasu. Také 

 doplňují vějířky živcové jaksi prostor a jsou patrně součástkou nej- 

 posléze vyvinutou. Živce uzavírají drobounké bublinky čiré tekutiny, 

 něco zrneček rudních (část. zřetelně pyritu), hlavně však četné jemné 

 jehlice apatitové sem a tam rozložené. 



Kalcit činí na mnohých místech zřetelné pseudomorfosy po starším 

 nějakém nerostu, kdysi idiomorfně omezeném, jehož tvary na průřezech 

 byly dílem šestiboké, dílem čtyřboké, krátké i podlouhlé. Pseudomor- 

 fosy ty jsou aggregaty allotriomorfní kalných zrnek, jež uzavírají 

 v sobě často lupénky biotitu, dílem hnědé dosud zachovalé, dílem 

 částečně zelenavé, již na hmotu chloritovou proměněné. Zakalení kal- 

 citu pochází od přimísených práškovitých rud, mezi nimižto někdy 

 bývá pyrit dobře určitelný. Ostatně bývá kalcitu přimíseno i něco 

 křemene s ním zároveň vzniklého, na kterýžto vznik poukazují jednak 

 nápadně allotriomorfní kontury křemene, hlavně však i vápenec ve 

 křemeni místem drobně uzavřený. Někde uzavírá vápenec i něco 

 šupinek, upomínajících na serpentin. Nepochybně tudíž vznikl kalcit 

 přeměnou vápenatého křemičitanu, obsahovavšího něco železa, někde 

 i něco magnesia, ale aluminiem chudého, nejspíše pak malaJcolithického 

 pyroxenu, jakož v minetách častěji se pozoruje. 1 ) Přeměna stala se 



l ) Srovnej Rosenbüsch: Mikrosk. Physiographie etc. II. díl 3. vyd. str. 516. 



Tř. mathematicko-přírodovédecká. 1900. 2 



