O žilných horninách od Záběhlic a dia.basu od Hodkoviček. |9 



klas, pak augit, tento hlavním množstvím však již rozložený na 

 serpentin a chlority. 



Akcessorické součástky: křemen a vzácné zrnko temné rudy nej- 

 spíše ilmenitu, druhotně pak drobounký mikroskopický titanit, néco 

 kalcitu, jehličko vitého zeleného amfibolu, druhotného křemene a místem 

 i pyritu. 



Slohem upomíná hornina poněkud na zvětralé diabasy, jsout 

 živce vyvinuty často značně podlouhle, až i lištovité a různě namí- 

 řeny. Průměrná velikost zrna činí uprostřed žíly pro živce asi 1 / 2 mm, 

 tu a tam zdánlivé až na 1 mm\ augit dosahuje l j 3 až 1 mm délky. 

 Kraj horniny jest pak ještě o něco drobnější. 



Živce jsou složeny většinou ze 3 nebo 4, někdy i z více lamel, 

 jsou tudíž převahou plagioklasy, nemálo však jest lamel pouze dvo- 

 jených, některá individua pak zdají se býti toliko jednotná. Valná 

 část jednoduchých nebo dvojených průřezů náleží dle způsobu zhášení 

 a malého lomu světla, jenž jest značně nižší nežli v kanadském bal- 

 samu, pak i dle povahy rozkladných produktů, orthoklasu. Dvojčatění 

 plagioklasů děje se vesměs dle zákona albitového. Plagioklasové prů- 

 řezy, pokud zhášejí téměř souměrně ku hranici dvojčatné, poskytly 

 jakožto úchylky oboustranného zhášení ve stupních na př. : 



0° často; 5-5°, 5-8°; 6:4°, 6-8°; 6-9°, 7-3°; 9-8°, 10^°; 13"3°, 13-7°; 



17-2°, 18'1°. 



Z takových průřezů i jiných podobně orientovaných nejčastěji 

 byla obdržena čísla od 0° do 7°, pak od 7° clo 10°, málokdy ještě 

 kolem 15° až 18°. Pozorováním průměrného lomu světla a porovná- 

 váním jeho methodou Beckeho s velikostí lomu světla v kanadském 

 balsamu a ve křemeni shledalo se, že lom tento málokdy dostupuje 

 hodnoty lomu křemene, a jen výminkou ji něco převyšuje, ponejvíce 

 pak jest o něco nižší nežli u křemene. Pozorováním těchto rozdílů 

 lámavosti a srovnáváním jich s úchylkami souměrného zhášení slo- 

 žených průřezů vysvítá, že v hornině průměrně převládá oligoklas 

 a sice členy celé řady své. Vedle něho vyskytují se akcessoricky členy 

 řady albitové neb andesinové, a sice jsou v některých partiích právě 

 členy řady albitové nápadně hojny, členy pak řady andesinové počtu 

 jen skrovného, v jiných však partiích není zase andesin právě vzácným. 



Hmota živcová bývá obyčejně poněkud zakalena, zakalení jest 

 však druhotné, pocházejíc dílem od četných, druhotně vznikajících 

 pórů, naplněných kalným práškem a čirou tekutinou, dílem od dro- 

 bounkých produktů rozkladu, místem pak i od přistěhovalého ser- 



2* 



