20 XIII. B. Mácha: 



peutinu neb i jehličkovitého amfibolu. Někdy bývá v širších indivi- 

 duích proužek živce zóně podobný i vyluhován a přistěhovalým serpen- 

 tinem nahrazen, místem podobně třebas i samo jádro živcové takto 

 změněno bývá, kdežto kraj zbývá zachovalejším. Původně jest hmota 

 živcová čistá, obsahujíc jen skrovné množství kapiček čiré tekutiny, 

 z nichž skoro každá opatřená jest bublinkou plynovou, a jen velmi 

 vzácně shledá se ještě drobounké tmavé zrnéčko rudní. 



Živcové součástky jsou ponejvíce podlouhlý, ale celkem hlavně 

 trojího tvaru, ač společně rozmanitě promíseny. Jedna zrnka jsou 

 o málo delší nežli širší, obyč. a / 4 až 1 / 3 mm dlouhá, někdy značnou 

 měrou idiomorfně, častěji však málo pravidelně omezená a jevívají 

 zde onde sledy nevelké střídavé zonalnosti. Jiná individua jsou značně 

 podlouhlá, několikkráte, někdy až i desetkráte užší nežli dlouhá a bý- 

 vají průměrné o poznání delší nežli zrnka širší, dosahujíce nezřídka 

 až 1 j 2 nun délky. Třetí způsob vývoje živcového jest vláskovitý, vlásky 

 mají délku vždy opticky negativní a bývají seřadény ponejvíce do 

 vějířků, kde jsou srostly bud samotný, nebo sdruženy se křemenem 

 ve tvary vláknitě paprskovité nebo mikropegmatitické. Paprsky vě- 

 jířků těch bývají často až 1 / 3 mm dlouhý, vrcholový úhel vějířků činí 

 často přes 100°. Nejčastěji bývají nasazeny vějířky takové na lištičkách 

 živcových, mnohdy však i na zrnku křemene, jež clo nich pokračujíc 

 vytvořuje partie mikropegmatitové. 



Širší zrnka živcová svrchu jmenovaná jsou někde dosti četná, 

 jinde vzácnější. Lištičky živcové jemné bývají nejčastěji jen dvojeny. 

 Vějířkovité skupiny vláskovitého slohu zhášejí asi dle délky svých 

 paprsků. Porovnáváním velikosti lomu světelného v nich s lomem 

 křemene a kanadského balsamu vysvítá, že vláskovité živce jsou taktéž 

 dílem oligoklas, dílem orthoklas. Příměs křemene prozradí se snadno 

 snížením kondensoru a pohybem tubu při silném zvětšení rozdílnou 

 lámavostí světla. 



Vějířkovité aggregaty živcové prosté anebo křemité jsou patrně 

 pozdějšího vzniku nežli širší lišty a zrnka živcová, tato pak, kde jeví 

 omezení značně idiomorfní, naznačují vzhledem k aggregatům slohu 

 jako by přiblížení ku vývoji porfyrovitému. Ostatně pak upomínají 

 živcové vějířky na podobný vývoj živců ve blízké minete. 



Augit skýtá ve výtruse průřezy dílem téměř čiré, dílem sla- 

 bounce nazelenalé neb zažloutlé. Přibarvené průřezy mění barvu svoji 

 při otáčení nad spodním nikolem velmi málo a nejeví patrnější ab- 

 sorpce. Stěpnost augitu má směr augitového prismatu a prozrazuje 

 se nedokonalými trhlinami. Uzavřenin neporušená hmota augitová mívá 



