O žilných horninách od Záběhlic a diabasu od Hodkoviček. 29 



Žíla, ta jest na samém výchozu několik kroků široká, sméru asi SV 

 a úklonu asi SZ. Hornina její má barvu zelenavou, prostředkem jest 

 stejnoměrně zrnitá, po kraji pak obsahuje vápencově mandličky. Na 

 směr svůj jest kolmo bal vanité rozpukána. Břidlice graptolithová jest 

 v sousedství jejím zřetelně ztvrdlá a uhelnatá látka její částečně 

 i na grafit jest překrystalována následkem kontaktního působení vy- 

 vřelé horniny, pročež diabasovitá hornina tato jest zřetelně mladší 

 nežli břidlice sousední. 



a) Povaha horniny uprostřed žíly. 



Součástky hlavní jsou plagioklasy (hlavně labradorit), činící často 

 asi x / 3 hmoty, pak hadec i něco iddingsitu po obvinu, analcim (s fau- 

 jasitem?) a méně hojný augit (ve výbruse naružovělý). Analcíiuu 

 bývá místem až asi 1 j i , augitu pak někdy jen asi desetina veškeré 

 hmoty. Akcessoricky vyvinuty jsou : ilmenit, něco magnetitu, velmi 

 skrovně pak hnědý amfibol; druhotné vznikl: kalcit, natrolith, ma- 

 lounko zeleného amfibolu a zrnka anatasu podobná. 



Struktura horniny: Lišty plagioklasu, 1 — 2, někdy až i 4 mm 

 dlouhé a často rovně (idiomorfně) omezené jsou různými směry roz- 

 loženy a mezi nimi jsou vrostlá 1—2 mm veliká zrna analcimu, 

 1 / 2 — l x / 2 mm dlouhé sloupky a zrnka augitu a 1 — l x / 2 mm veliké 

 partie serpentinu nebo zrnka iddingsitu. 



Dle jakosti nerostného složiva svého a struktury hornina náleží 

 do příbuzenství tešenitu 18 ), obsahujíc pak malounko amfibolu, a jsouc 

 pokračováním diabasu Chuchelského budiž zde čítána ještě ku diabasům. 



Ye vzorku mnou vybraném shledal Jan Nevole (v laboratoři 

 pana prof. K. Preise) 45'83°/ Si0 2 a velkou ztrátu žíháním, totiž 

 1051 °/o- Ztráta žíháním byla shledána na dvou zkouškách souhlasně 

 a týče se zajisté vody a kysličníku uhličitého z vápence; dle povahy 

 vzorku pak hlavně vody. Množstvím Si0 2 hornina přísluší i s che- 

 mického stanoviska do příbuzenství diabasu a tešenitu, velkou ztrátu 

 žíháním má však společnou právě s některými tešenity 19 ,) 



18 j Tešenity popisují přehledně a příslušnou podrobnější literaturu zazna- 

 menávají: H. Rosenbusch. Mikroskopische Physiographie der massigen Gesteine, 

 3. Aufl., Stuttgart 1896., str. 1.156. a násl. H. Rosenbusch. Elemente der Gesteins- 

 lehre. Stuttgart 1898., str. 177. a násl. Dr. Fekd. Zirkel. Lehrbuch der Pétro- 

 graphie, 2. Aufl. IL B. Leipzig 1894., str. 678— 685. Prof. J. Klvaňa. Tešenity 

 a pikrity na sev. vých. Moravě. Rozpravy České Akademie Frant. Josefa v Praze 

 1897., tř. IL, roč. VI., č. 23. 



19 ) Srovn. : C, F. Eichleitek. Ueber die chemische Zusammensetzung meh- 



