O žilných horninách od Záběhlic a diabasu od Hodkoviček. 31 



dělné s obrysy dílem hranatým i, dílem laločnatými. Průřezy mají 

 často zřetelnou štěpnost dle čtyř směrů, snadnou dokonalosti malé. 

 Jedny štěpné trhliny jsou hojnější a celkem pravoúhelné, jiné méně 

 četné mezi nimi diagonálně probíhají. Jedna strana při obrysu hra- 

 natém jde často buď rovnoběžně, neb kolmo ku směru pravoúhelné 

 štepnosti, také však strany jdou zase někdy rovnoběžně l<u nedoko- 

 nalým trhlinám. Vzhledem ku některým průřezům podlouhlým, skoro 

 čtverhranným, nelze zajisté tvary hranaté pokládati za regulární, 

 i činí analcim patrně pseudomorfosy po nerostu jiném. Lom světla 

 je mnohem nižší nežli lom kanadského balsamu, jak lze snadno se 

 přesvědčiti methodou Beckeho. Relief je negativní dosti zřetelný. Lom 

 světelný isolovaných zrnek přirovnán byl s lomem terpentinověho 

 oleje (n = asi 1*48) a nalezen něco málo vyšším. Pokryjeli se nerost 

 benzolem (w = l - 50), jeví se opět exponent o něco málo nižším me- 

 thodou Beckeho zcela zřetelně. Jest tudíž exponent lomu nerostu 

 přibližně asi nz=. 1*49. Dvoj lom průřez nejeví bud žádný, nebo sotva 

 znatelný; kde pak se objeví, dosahuje sotva výšky O'OOl. Bývají pak 

 dvojlomna jen některá místa ve průřezech a tu se zdá, že hranice 

 jejich souhlasí někdy se štěpností, často však je hranice ona zcela 

 nepravidelná. Někdy prokmitá mezi kříženými nikoly i nmohočetné 

 lamelování. 



Ku lepšímu stanovení nerostu provedena i mikroreákce FH na 

 minerál ten. Z tenkého výbrusu byla zbavena tři zrnka povlaku ka- 

 nadského rf balsamu, isolována od okolí svého mechanicky a obdána 

 hrázkou kanadského balsárnu ; na to kápnuto bylo na ně kyselinou 

 fluorovodíkovou, jež shledána vedlejší zkouškou úplně čistou. Již 

 první pokrytí zrnek kyselinou tou stačilo dobře ku rozkladu úplnému 

 a po vypaření tekutiny obdržena veliká hojnost krystalků křemíko- 

 fluoridu sodnatého, tvaru šestibokých sloupečků na hoře plochou ba- 

 siçkou otupených, mimo to hojně rosolovité hmoty hydroxydu hlini- 

 tého a něco ostnatých skupin křermkofluoridu vápenatého. Reakce 

 ukazuje na křemičitan a sice hlavně křemičitan hlinitosodnatý ; po- 

 něvadž pak prášek horniny žíháním ztrácí hojně na váze své, dlužno 

 souditi, že také vodnatý. Lze tudíž podle vlastností morfologických, 

 optických a chemických nerost řečený pokládati za analcim' 21 ), ale 



21 ) Analcim v Čechách zaznamenávají: J. Klvaňa: Nerosty král. Českého. 

 Uh. Hradiště 1886., z diabasu od Karlova Týna (str. 61.), Králova Dvoru (str. 

 68.), od Malé Chuchle (str. 82.) a od Eadotína (str. 120). — V. v. Zapharovich. 

 Mineralogisches Lexikon für das Kaiserthum Oesterreich v díle I., str. 13., II. d. , 

 str. 11. a 358., III. d., str. 8. — Analcim od Chuchle objevil A. E. Eeuss (Lotos 



