32 XII i. B. Mácha: 



pro velký úbytek při žíhání horniny (lO51 / dle Jana Nevole, jak 

 svrchu řečeno) a pro obsah kalcia není vyloučeno, že přítomen jest 

 i faujasit 22 ). 



Analciin bývá často sdružen s vápencem a serpentinem, obojí 

 pak často do něho vysýlají po kraji laločnaté úzké výběžky; i něco 

 vápence a serpentinu po kraji bývá v nerostu uzavřeno, že snad lze 

 souditi na současný původ obou nerostů v zóně pokrajní. Také ze- 

 lený amfibol sousedívá s čirým nerostem jakožto zřetelná přeměna 

 hnědého amfibolu. I dalo by se také z těchto důvodů souditi na dru- 

 hotný původ analcimu a sice cestou vodní. Naproti tomu bývá hra- 

 nice mezi analcimem a plagioklasem nezřídka také dosti ostrá a čistá, 

 že pak i hmota analcimu sama bývá čistá, nápadně čistší nežli 

 hmota živcová, vzniká dojem, jakoby analcim byl také nerostem 

 původním. 



Bedlivým zkoumáním směrů štěpných trhlin v celém zrnéčku 

 nalezne se, že zrnka větší nemívají všude jednotnou stavbu, že jsou 

 zde i onde aggregatem, kterýžto zjev u nerostu regulárního ovšem 

 optickou cestou nelze konstatovati, leda že by anomalie optické ně- 

 kterých míst na faktum to prokazovati mohly. Druhotný vznik 

 analcimu, patrný ze spůsobu omezení některých zrn, skýtá otázku 

 po nerostu původním. 



Hmota analcimu je uvnitř čistá, málokde obsahuje něco hně- 

 dého prášku. Drobné póry její, často v řádky seskupené, jsou vypl- 

 něny čirou tekutinou s bublinkami plynu. Není pochyby, že původní 

 nerost byl skladby složení analcimu velice blízké, tu pak lze souditi, 

 pro nějakou část se značnou pravděpodobností právě na nefelin, 

 čemuž by obrysy některých zrn analcimu nebyly na odpor. 



Sdružení analcimu s natrolithem tu a tam se vyskytujícím, 

 podporuje taktéž úsudek právě učiněný, neboť, jak známo, analcim 

 a natrolith bývají jinde častými produkty rozkladu nefelinu. Většinou 

 však nelze tak přímo tvrditi. Na vznik analcimu ze živců, jak sou- 

 dívá se u mnohých tešenitů, dá se pro nynější živce horniny dle 

 množství analcimu, dle způsobu združení obojích nerostů a dle poměrně 

 přece jen značné zachovalosti těchto sotva souditi. 



X., str. 136), popsal prof. dr. K. Vrba: Sitzber. d. kón. böhm. Ges. d. Wiss. 

 1879., str. 460: Mineralien aus dem Diabas von Kuchelbad. 



i2 ) Faujasit vyskytuje se hlavně v čedičovitých horniaách limburgitu a ba- 

 saltu (Sasbach v Badensku, Pflasterkaute, Annerode a snad i Stempel u Mar- 

 burku). Srovnej přísluš, literaturu v Danově Mineralogii u faujasitu. 



