O žilných horninách od Záběhlic a diabasu od líodkoviček. 33 



Přeměna další nebývá jiná u analcimu patrná, toliko zastoupení 

 vápencem, jak i v některých tešenitech se pozoruje 2 ^). Vápenec vniká 

 do štěpných trhlin, tyto se šíří — hmoty analcirnové ubývá a na její 

 místo nastupuje vápenec. Bývá tudíž analcim rozpuštěn a látka jeho 

 přenesena. Nezřídka však vzniká dojem, jakoby nerost za analcim 

 považovaný sám měnil se na vápenec a není vyloučeno, že v takových 

 případech vlastně faujasit jest přítomen. 



Augit činí někdy sloupky místem dle prismatu aspoň částečně 

 idiomorfně omezené, jinde však a sice častěji allotriomorfní sloupky 

 neb zrna. Ve průřezech má barvu bledě narůžovělou, bud stejno- 

 měrnou neb dílem světlejší, dílem tmavší. Tmavší místa mění při 

 točení nad spodním nikolem poněkud intensitu barvy své, bledší místa 

 jsou nepleochroieká. 



Zrna i sloupky augitové jeví nedokonalé trhliny, hlavně dle 

 prismatu jdoucí. Hmota pak sama mívá uzavřenin jen po skrovnu, 

 někdy nelze konstatovati zcela žádných. Uzavření námi pak jsou velmi 

 zřídka drobounké póry, snad plynem naplněné, spíše ještě žlutá 

 zrnéčka jakoby pyramidálního omezení, silného lomu i dvojlomu svě- 

 telného, jež snad nejspíše anatasu náleží, ale jsou sotva pleochroická. 



Rozkladem augit přechází velmi často ve vápenec a křemen 

 při čemž vznikají podobná malounká žlutá zrnka, jakoby pyramidální 

 a činí rozmanité aggregaty. Poněvadž pak analogická zrnka vznikají 

 i přeměnou ilmenitu, jest to nepochybně nerost titanický. Pozoru- 

 hodno jest, že jiných produktů rozkladu mnohý augit neskytá, jen 

 místem trochu serpentinu nebo snad jehličku zeleného amfibolu. I jest 

 patrno, že značná část augitu jest složena hlavně ze křemičité kyse- 

 liny a vápníku, zbarvení jeho že pochází hlavně od titanu. Dále 

 jest patrno, že metamorfosa má původ v působení cirkulující vody, 

 obsahující kyselinu uhličitou, není tudíž snad úkazem metamorfismu 

 jinakého, na př. dynamického. 



Mnohý augit však rozkládá se také na serpentin, skytá mimo 

 to někdy i něco kalcitu a křemene. Křemen bývá někdy seskupen do 

 sferolithů s radiemi délky opticky positivní i může považován býti 

 za quarcin. Serpentin vznikající z augitu jest nezřídka velmi bledý, 

 skoro čirý, jen místem světelněji nazelenalý neb nahnědle zelenavý; 

 činívá často skupiny hrubších všestranně vyvinutých sferolithů nebo 



29 ) Srovn. Zirkel: Lehrbuch der Pétrographie, 2. Aufl., II. Theil, pag. 68; 



Tschermak: Sitzungsberichte der kais. Akademie der Wiss., Wien 53. 1866., 

 pag. 279. a 280. 



Tř. mathematicko-přírodovědecká. 1900. 3 



