Jana Ev. Pnrkyně práce hîstologické. 13 



a bylo už té doby od starších autorů popsáno ; znali i to malé tmavší 

 místečko uvnitř bělavého většího a považovali je za otvor (poruš), 

 vedoucí clo vajíčka. Purkyně ale hned z počátku tušil, že to temné 

 místečko není jen otvůrek do světlého políčka, a hádal, že ona temná 

 skvrna jest něco hmotného, co v bílém políčku jest obsaženo; zdálo 

 se mu, „jakobys do studánky hleděl, do nějakého moku prohlédavého, 

 jenž vlastním v hloubce zastíněním tmavě vypadá, což arci podobu 

 póru neb jamky podává". Tento nápad Purkyňúv, že to není jamka, 

 co ve vajíčku viděl, jest pro jeho způsob myšlení velmi charakteri- 

 stický. Názor, že ono místečko jest otvůrek, byl té doby přijat a hodil 

 se dokonce i dobře do théorie, kterou se vysvětlovalo oplození vajíčka : 

 že otvůrek jest cesta, kudy se oplodňující látka do vajíčka dostane 

 I bylo těžko najíti pohnutku, proč o podstatě onoho místečka pochy- 

 bovati. Komu by tu napadlo tvrditi, a nota bene s pouhou lupou 

 v ruce, že tam není otvůrku, nýbrž „tušiti", že to jest nějaké tělísko, 

 při čemž ale na otázku, co by tam to tělísko znamenalo, nebylo lze 

 naprosto odpověděti, když žádná analogie k tomuto případu známa 

 nebyla. Jest obvyklou frasí, nazývati takovouto novou myšlenku od- 

 vážnou, ale v našem případě neběží o to, s jakou houževnatostí snad 

 Purrkně myšlenku hájil, nýbrž o to, jak na ni přišel; na jeho nápad 

 ho přirozeně žádná odvaha přivésti nemohla ; byla t » spíše jemu 

 vlastní naivnost, neodvislost ode všech hypothes a naprosté přilnutí 

 pouze k věci, kterou viděl. 



Duševní činuost PurkyNovu máme na tomto maličkém případě 

 jasně demonstrovánu. Kde jest tu nějaká indukce, pomocí které se 

 k objevu nových věcí dochází? Ta zde v tomto okamžiku objevu 

 úplně schází. Nápad Purkyňúv, že se zde jedná o skutečné tělisko 

 a ne o optický klam, ten z toho, co dříve bylo známo a co on do té 

 doby věděl, nikterak přirozeně nelze odvoditi. Purkyně nepraví, jestliže 

 uvážíme tohle a tamhleto, jsme nuceni považovati nynější výklad o tomto 

 zjevu za nesprávný, nýbrž on podává svůj zcela neodvislý nápad. Kdo 

 se pokusí tento případ beze všech postranních úsudků pochopiti, 

 pozná, jak veliký jest problém to, čemu se říká pokrok vědecký. Věc 

 se nedá odbyti snad slovy jako „přesnost pozorování," „kritický duch", 

 nebo podobnými; samo sebou se rozumí, že to byla přesnost a kri- 

 tičnost větší než u předchůdců, ale o to zde běží, že té přesnosti a 

 kritičnosti bylo užito na pravém místě. — Buďsi náš případ mali- 

 cherný, za upozornění stojí. Než, třeba jest vrátiti se k věci. 



Dlouho se marně namáhal Purkyně, aby tělísko, které v onom 

 bělavém políčku se domníval viděti, také vskutku vypraeparoval z va- 



