Jana Et. Purkyně práce histologické. 19 



nebo kratší čnělkou. Přivedla ho tedy k oné studii otázka oplození ; 

 pro tentokrát zjistil jen, že u ďáblíka v pestíku kanálek se nachází; 

 jaký má asi účel, to se Purkyně pokoušel poznati srovnáváním 

 s pestíky jiných rostlin. Z těchto studií vyšla jeho všeobecnější před- 

 náška „o stavbě kanálku bliznového." ö5 ) 



Problémem, jak působí pylové zrnko na buňku vaječnou, nej- 

 prve důkladněji se zabývali Kob. Brown a Al. Brogniart. Tento učil, 

 že oplozující hmota pylového zrnka si razí cestu buněčnou osou 

 čnělky a materiálně splyne s vaječnou buňkou. V čem by tato oplo- 

 zující hmota záležela a v čem její materiální splynutí s vajíčkem, 

 o tom ovšem nebylo lze se tehdy nějak určitě vysloviti. Naproti této 

 theorii tvrdil E. H. Schultz, že v každém pestíku vede od blizny do 

 semenníku otevřený kanálek a že vzduch přenáší tímto kanálkem 

 jakýsi oplozující zápach z pylu k vaječné buňce. Purkyně považuje 

 obojí tyto výklady za tuze mechanistické, pro příliš úzký obor zjevů 

 vypočtené, kdežto přece oplození jistě má význam hlubší, jsouc nej- 

 spíše asi nějakým zvláštním případem assimilace. Jak pak nám ob- 

 jasní ať jeden ať druhý výklad oplození u zvířat? A přece nelze 

 o zásadní podobnosti jeho s oplozením u rostlin pochybovati. Aby- 

 chom si mohli dovoliti tak všeobecné názory, jaké oni autoři uvá- 

 dějí, k tomu jest třeba prostudovati mikroskopicky a přesně stavbu 

 příslušných ústrojů. Učiníme-li tak, shledáme, že Brogniart nemá 

 pravdu, tvrdě všeobecně, že osa pestíku jest vyplněna buněčnou 

 hmotou a sice proto : blizna jest vždycky kryta pokožkou, (třebas 

 někdy zvlášť utvářenou), která sbíhá po stěnách kanálku čnělkového 

 a splývá v jedno s vnitřní pokožkou stěn semenníku; někdy ovšem 

 jest kanálek ve čnělce tak uzounký, že pokožkové buňky jeho stěny 

 pokrývající se uprostřed stýkají, tak že ve skutečnosti kanálek jen 

 slabě jest naznačen anebo i zcela schází; ale i v tom případě není 

 dobře mluviti krátce „o buněčné hmotě" osu pestíku vyplňující, nýbrž 

 jest to i tehdy kanálek, jehož lumen jest ovšem na nulu zúženo. 

 Brogniartovo tvrzení jest tedy jednak nepřesné, jednak platí jen pro 

 některé případy. Podrobnosti této stavby studoval Purkyně u mno- 

 hých rostlin (Viola, Gratiola, Fumaria, Dodecatheon, Asalea, Luna- 

 ria, Thunbergia, Reseda, Berheris, Lilium, Tulipa, Narcissus, Fritil- 

 laria, Iris). Naproti E. H. Schultzovi zase lze tvrditi, že čnělkový 

 kanálek může míti rozmanitý tvar a může také scházeti a není tudíž 

 při oplození podstatnou věcí. 



55 ) Mikr. Beobacht. über den Ban des Narbencanals. U. A. S. 1831. S. 84—88. 



2* 



