Jana Ev. Purkyně práce histologické. 33 



hlavy k filosofickým soustavám a na druhé straně praktičtí chemikové 

 k práčem v laboratořích, jest na druhé straně buňka úplně a celá 

 dána empirií a nic, zhola nic rozumem ; théorie tu nejde ani krok 

 dál než empirie a každý pokus empirii překročiti, ukázal se dosud 

 marným. Proto také théorie buněčná dá se jen po velikých a umělých 

 oklikách vpraviti do nějakého filosofického systému. 



S touto zvláštností théorie buněčné souvisí i její vznik nenáhlý 

 i její další osudy. Kdežto théorie atomová vyslovena byla už ve staro- 

 věku, a táhla se — ovšem v různých formách celými dějinami filo- 

 sofie, úzce souvisejíc s jinými metafyzickými pomysly, byla théorie 

 buněčná jasněji formulována teprv v našem století a celé století - 

 do dnešní doby — nepokročilo dál, než zeji určitěji praecisovalo. Proč 

 jest každá živá hmota složena z buněk a proč ne jinak, ta otázka 

 dnes se zdá být právě tak neřešitelnou jako v čtyřicátých letech kdy 

 byla vyslovena. 



Vizme nyní, jakým způsobem se théorie buněčná vyvíjela a jaký 

 podíl na tomto vývoji měl Purkyně. 80 ) Buňky rostlinné s jejich tlu- 

 stými stěnami viděti není příliš obtížno a tak popsal tyto buňky 

 z korku Robert Hooke (Micrographia 1665) ; pozoruje lupou lupínek 

 korku viděl šestiboké buničky podobné trochu buňkám včelím. Po té 

 byly rostlinné buňky často pozorovány a popisovány, vždycky ovšem 

 jen stěny buněčné; o jejich obsahu se nic jasného nevědělo. 



Na konci předešlého a na začátku našeho století začaly se ob- 

 jevovati v literatuře zprávy o buňkách v těle zvířecím. Ovšem, ne- 

 napadalo naprosto někomu analysovati tyto dva druhy útvarů; autor 

 oznámil, že ten a ten orgán skládá se z drobných tělísek — o význam 

 tohoto složení se nestaral. Zvláště snadno bylo pozorovati vajíčka 

 obratlovců i bezobratlých zvířat, krevní tělíska obratlovců, stavbu 

 pokožky lidské a podobné zřetelné buněčné útvary. V takovýchto buň- 

 kách také záhy pozorováno a popisováno bylo jádro (Loewenhoek 

 v 17. století v krevních tělískách ryb, Fontana 1781 v epithelialen 

 buňkách úhoře atd.). Sledovati krok za krokem rozvoj poznání bu- 

 něčné stavby organismů bylo velmi obtížno ; neboť, poněvadž buněčná 

 stavba se každému pozorovateli se širším rozhledem takřka vnuco- 

 vala, objevovalo se přemnoho zpráv o pozorování buněk, z nichž mnohé 



80 ) Tento historický rozbor má vznik poznání o buněčné stavbě organismů 

 pouze objasniti na konkrétních případech; dějiny objevu buňky celé tu uváděti 

 bylo by nemístno; komu na nich záleží, poučí se v Henneguy, Leçons sur la cel- 

 lule 1896 vHertwig, Die Zelle uud die Gewebe 1898. Carnoy, Biologie cellulaire. 



Tř. mathematicko-přírodovědecká. 1900. 3 



