Jana Ev. Purkyně práce histologické. 45 



souvislostí ve stavbě a činnosti orgánů, jak jí Cuvier učil, zajímavé 

 jest ale pro způsob, jakým si tuto theorii Cuvierovou Purkyně vy- 

 kládal. Cuvier prohloubil a na četných případech objasnil zás;ulu, že 

 všechny údy organismu jsou na sobě tak závislé, že určitá zména 

 údu jednoho nutně spojena jest s určitou změnou údu jiného a že 

 stavbou jednoho údu už jsou dány (aspoň některé) podmínky pro 

 stavbu údu jiného. Ačkoli správnost této zásady Ouvierovy zvané 

 „balancemeut des organes" nebo „korrelace orgánů" i dnes obecné 

 se uznává, měla tehdejší doby mnohem větší význam, protože se 

 lépe do tehdejších filosofických názorů hodila, než do dnešních. 

 Dnes se považuje tento princip pouze za jeden z mnohých činitelů, 

 které ovládají historický rozvoj organického světa; v době, kdy jej 

 Cuvier rozšiřoval a v letech následujících historické nazírání nebylo 

 tak vyvinuto jako dnes a vědecký i filosofický svět stál pod dojmem 

 učení Kantova a jeho následníků, pod vlivem tedy kriticismu a 

 různých druhů idealismu. Ve smyslu těchto nauk, zvláště idealismu 

 FícHTEovA dává Purkyně korrelaci orgánů (jak sluje krátce ona zá- 

 sada Cuvierova) docela jiný výklad, než se jí dnes připisuje. 



Předně dává Purkyně tomuto principu širší význam než má 

 dnes ; dnes se korrelaci < rganů rozumí morfologický vztah mezi údy 

 na př. mezi utvářením pravé a levé nebo přední a zadní okončiny. 

 Purkyně vidí však tuto korrelaci nejen v morfologickém vztahu údů, 

 („mechanische Verkettung" to jmenuje) nýbrž hlavně ve vztahu údu 

 k jeho úkonům a různých úkonů k sobě; za příklad uvádí vztah 

 mezi srdcem, plícemi a mozkem (činnost jednoho tohoto ústroje není 

 možná bez činnosti druhého), nebo mezi zažíváním a obnovou těla 

 mezi výživou a vyměšováním. 



Za druhé se liší Purkyňůy výklad od dnešního tím, že dnes se 

 jí dává ten výklad filosofický, že korrelace mezi organy ponenáhlu 

 vznikla tím, že průběhem dlouhých dob živá hmota původně stejno- 

 rodá víc a více se rozlišovala (diferencovala), kdežto výklad Pur- 

 kyňúv souhlasí více s filosofií Fichteovou ; jako u Fichtea z kladu a 

 protikladu vyvozuje se synthesou nový nějaký pojem, tak zde ústroje 

 (a úkony) které jsou na sobě závislé, představují takový klad a proti- 

 klad, které snaží se stále vyrovnati; odpor proti jejich vyrovnání, 

 udržování onoho sporu, to jest ona vyšší synthesa, to jest život; vy- 

 rovnání oněch protiv jest smrt. Purkyně praví ku př. v tomto 

 smyslu 95 ), že zastavení oběhu krve nepůsobí samo smrt, nýbrž ta jest 



9B ) tamtéž. 



