Jana Ev. Purkynč práce histologické. 47 



Vidíme z tohoto rozdělení, že histologie jest Purkyni částí 

 fysiologie, což sice na první pohled překvapuje, ale hned stane se po- 

 chopitelní), řekneme-lí místo fysiologie biologie, kteréž jméno odpovídá 

 tomu ; co si autoři té doby (nejen Purkyně sám) pod jménem fysiologie 

 představovali. 



Z jiné stránky rozhovořil se Purkyně o méthode vědecké při 

 přednášce „ O typu závinů mozkových a odvození jeho ze všeobecné 

 théorie záhybu "), kde zvlášť kritisuje výklady mechanistické. Praví, 

 že již Gall odvozoval záhyby mozkové odtud, ž« si představoval 

 mozek jako blánu, která v omezeném prostoru lebečném rostouc, se 

 prohýbá; takovýmto obecným aperçu není prý ale věc ještě odbyta, 

 nýbrž vlastní vědecká práce tu teprv začíná; aby se podstata záhybů 

 vyložila, musí se předně pozorovati mozek embryonální, který nemá 

 vůbec záhybů, pak ponenáhlý jejich vznik a vzrůst a způsob, jakým 

 jeden na druhý tlačí a tak jeho zvláštní tvar způsobuje. Za druhé 

 bude třeba pozorovati variace ve tvarech hotových záhybů u různých 

 lidí a tyto individuální odchylky musejí se uvésti na zákony, kterými 

 se celkový tvar mozku a jeho záhybů vykládá. 



Cesta, která naznačuje Purkyně badateli v tomto zvláštním 

 případě, jest tatáž, jakou se dnes bereme při anatomických pracích: 

 většina morfologických otázek se řeší pozorováním vývoje a srovná- 

 vacího materiálu. Než pozorujme, jakým způsobem Purkyně této své 

 methody užívá Vyjmenovav záhyby, vykládá některé obecné podmínky, 

 které vznik a tvar jejich určují; praví, že každý větší záhyb má 

 tendenci vybíhati v postranní menší záhyby; že na průběh záhybů 

 má vliv, je-li mozek více protažen do délky nebo více do výšky; není 

 tu nutno, aby se lebka v tomto směru vskutku protáhla, jen když 

 jest v mozku tendence k silnějšímu vzrůstu v jednom z těchto směrů. 



Tento způsob výkladů charakterisuje dobu, ve které Purkyně 

 působil, dobu před Darwinem, kdy hlavním principem bylo po příkladu 

 Cuvieovu uvésti organy na korrelativní poměry k organům jiným, 

 směr, jaký dnes zase ve vývojové mechanice v jiném způsobu se 

 uplatňuje ; vývojový mechanik by si ve svém výkladu nic nijak ne- 

 počínal, než v našem případě Purkyně. 



Ale uvedený mechanistický výklad Purkyni není konečným cílem 

 védy, nýbrž ten má jen k tomu sloužiti, aby se stavba organu roz- 



") Ueber den Typus der Windungen des grossen Gehirns des Menschen 

 und über dessen Ableitung aus der allgemeinen Faltentheorie. U. A. S. 1843. 

 Str. 164—166. 



