no 



XV. E. Kádi: 



buněčné- se dal předstihnouti Schwankem — a přece jest jisto, že 

 Pubkyně zaujímá první místo mezi histology oné doby. Nezdá se, že 

 to co Purkyně učinil, jest málo, že to neodpovídá té veliké představě 

 které o slavných mužích si děláme? Což kdyby nebylo bývalo Puekynè 

 byla by zůstala věda pozadu? Velice se dá o tom pochybovati. 



Viděli jsme zvlášť při rozboru neurologických prací Purkyňových 

 a také dále jsme na takové případy naráželi, že význam jeho prací 

 tkvěl v tom, že pochopil pravý smysl otázek té doby kladených, že 

 chytil otázku za pravý konec a tím způsobem se vždycky postavil 

 mezi pracovníky prvního řádu. Při tom mu ani nebylo možno uhájiti 

 ve všem svoji prioritu, nebot už tehdy měly přírodní vědy mnoho 

 vzdělavatelů, a poněvadž cílem jejich jest popsati co nejdůkladněji 

 přírodu, nelze se diviti, že by věci, kterými se Purkyně zabýval, už 

 dříve se dostaly pod nůž anotomů; popis Purkyňův vyniká ale tím 

 daleko nad popis jiných autorů, že Purkyně popisuje z určitého 

 hlediska a toto jest vždycky vzato s překvapující obratností tak, že 

 odpovídá anebo se aspoň blíží pravdě. Nemůžeme tedy měřiti význam 

 Purkyňův jeho objevy, nýbrž porozuměním pro věc, obratností, s jakou 

 se problémů chápal. Toto porozumění a ta obratnost se dá ovšem 

 těžko měřit, t. j. srovnávati s nějakou jedničkou; můžeme jen obecně 

 tvrditi, myšlénky jeho že byly hluboké, že byl obratnější než ten a 

 ten z jeho vrstevníků, ale objektivní míry pro toto pochopení věci 

 není. Povážíme-li pak dále, že o tomto pochopení, jakožto subjektivním 

 elementu, nemůžeme říci. jak závisí na vlivu vnějších okolností, jak 

 s celým myšlenkovým rozvojem souvisí, uznáme pak, že jest činitelem 

 v pokroku vědeckém, s kterým se dá těžko počítati a který dělá 

 celou otázku o pokroku velmi složitou. Viděli jsme, že v mysli 

 Pirkyňoyě se vědecké problémy upravovaly docela zvláštním způ- 

 sobem, bez patrné souvislosti s vládnoucími theoriemi, ano nelze ani 

 říci, že by byly snad nějakou důsledně prováděnou negací jejich, 

 nýbrž stály všechny na docela zvláštním svém stanovisku. To se dá 

 induktivní činností těžko vyložiti a jistě ne nějakou uvědomělou 

 indukcí. Jistě, že vám napadá slovo tvůrčí síla nebo fantasie, nebo 

 něco podobného a to snad chcete odbyti, ale to nejde; rozvážíme-li 

 si vře, není možná nepochopiti, že slovo fantasie dává sice našemu 

 případu nějakou vignetku, ale také nic víc ; jest to jen slovo, kterým 

 se pravá otázka jen zastírá, otázka totiž, jaký jest vztah mezi vnějším 

 pokrokem fakt a mezi činností člověka, jehož myslí fakta ta projíti 

 musí, aby vědecky pochopena byla. 



Dá se namítati, že Purkyně tvoří docela zvláštní typ myslitele, 



