Kraj žuly a povaha sousedních hornin. 3 



v nichž naznačeno jest patero žil (č. 28 — 30) „felsitických porfyritů 

 slídnatých". 



V přehledné mapce, kterou Pošepný přidal k pojednání svému 

 o výskytu zlata v Čechách a v zemích sousedních 7 ) jest hranice žuly 

 protažena daleko na SV až nad Třebenice, což s pravdou se nesrovnává. 



Práci svoji roztřídil jsem tak, že nejprve nastupuje výpis pozo- 

 rovaných vlastností hraje žulového, dále výpis vybraných vzorků apli- 

 tových, posléze následuje výpis hornin se žulou sousedících a sice tím 

 pořádkem, jak v přírodě za sebou následují, počínaje skalou pod 

 pamětným sloupem na počátku sv. Janských proudů strmícím. 



I Kraj žuly nad sv. Janskými proudy. 



Zula nad sv. Janskými proudy počíná nemnoho kroků nad 

 potůčkem od Lahoze tekoucím. Při kraji jest tmavší, obsahuje zřetelný 

 amfibol a přechází na diorit, jak již Gumprecht 8 ) soudil a nižeji jest 

 doloženo. Dále od kraje stává se světlou přecházejíc na obyčejnon 

 žulu biotitickou. 



Vlastní hornina žuly není hnedle dobře patrná, jsouc pokryta 

 vegetací, ale bedlivým hledáním lze nalézti balvany slohu fluidálního, 

 z nichž jeden poblíže řeky dole vyčnívá, uzavíraje zároveň kousky 

 amfibolických hornin pásma porfyrového v II. oddílu této práce popsa- 

 ného. Z toho následuje nejprve, že žula nepřechází přímo do řečeného 

 pásma porfyrového, nýbrž majíc vlastní kraj, že jest samostatným 

 geologickým tělesem, a dále, že jest žula mladšího původu nežli ono 

 pásmo porfyrové, třebas by rozdíly časové nebyly snad ani velké. 



Přechod z tmavého pokraj ního oddílu do světlé žuly biotitické 

 není pravidelným ani ponenáhlým. Hranice mezi obojí faciès jest nepra- 

 videlná, a dosti ostrá, ba i sama světlá žula uzavírá partie tmavší 

 různých obrysů. Kromě toho světlá žula všelijak zabíhá do tmavší 

 odrůdy, vysýlajíc také žíly do ní, i lze souditi, že tmavší partie jsou 

 starší vyloučeninou nežli žula světlá, kterýžto úsudek souhlasí pak 

 i s obyčejným pořádkem výluky součástek žulových, z nichž, jak známo, 

 vyvinují se napřed hlavně součástky tmavé a po nich teprve živce 

 a křemen. 9 ) 



7 ) F. Pošepný: Das Goldvorkommen Böhmens und der Nachbarländer, 

 v jeho Archiv für praktische Geologie, II. Band, Freiberg 1895, Fig. 24. („Übersicht 

 der Goldseifen und der Goldbergbaue im südwestlichen Böhmen"). 



8 ) T. E. Gumprecht: Die Grenze etc. pag. 519. 



9 ) Srovn. Dr. W. C. Brögger: Die Eruptivgesteine des Kristianiagebietes. 



1* 



