4 XVII. J. Fišer: 



Obojí žula tmavá i světlá prostoupena jest ještě žilami aplitu, 

 ponejvíce úzkými. Na druhotných puklinkách shledati lze místem 

 křemen, aktinolith, epidot a chlorit. 



Následujž nejprve výpis mikroskopických vlastností světlé žuly 

 bintitické, pak žuly tmavší a dioritu, načež bude vypsána povaha 

 vybraných vzorků aplitových. 



a) Světlá žula biotitická: 



Součástky hlavní: živce alkalické, křemen a menším množstvím 

 biotit. Živců asi polovina, křemene asi 3 / 8 , biotitu asi 1 / 8 celých 

 vzorků. 



Součástky akcessorické: magnetit, titanit. 



Struktura: zrnitá, živce obyčejně poněkud podlouhlé, vůči sobě 

 i vůči ostatním součástkám nejčastěji nerovně omezené, řidčeji rovně 

 (idiomorfně) ohraničené, zejména pak vůči křemeni; křemen a biotit 

 jsou allotriomorfní. Velikost zrna 1 až l a / 2 mm. 



Živce. Převládá zřetelně orthoklas, pak plagioklasy, něco jest 

 i mikroklinu. Orthoklas vyskytuje se jednoduchý nebo dvojen, homo- 

 genní neb i poněkud zonálně proužkován. Mikroklin jeví mezi kříženými 

 nikoly charakteristické čtverečkování s kresbou jakoby rozmazanou. 

 Plagioklasy jsou často mnohočetně složeny a lze konstatovati, že 

 ponejvíce dle zákona albitového, málokdy obsahují zároveň také lamelly 

 dle zákona periklinového vsunuté, tu a tam však lze pozorovati 

 i srůst dle zákona karlovarského. Lamelly plagioklasů jsou celkem 

 úzkě, pozorováním úchylek zhášení, snadno pak také přirovnáním 

 střední hodnoty lomu světla ku střední hodnotě lomu světelného 

 v sousedním křemeni lze zjistiti, že náleží nejvíce oligokiasu, někdy 

 členu řady albitové, výminkou též andesinu. Bývá pak střední hodnota 

 lomu světla nejčastěji malounko nižší nežli u křemene. Často vysky- 

 tuje se zonálnost u plagioklasů. Zonálnost tuto ize poznati obyčejné 

 teprve mezi kříženými nikoly, kdež objeví se známé soustředné prou- 

 žkování týkající se nezřídka všech lamel mnohočetných zároveň. Jsou 

 však též plagioklasy s nepravidelně ohraničenými vrstvami zonálními. 

 Také se vyskytl plagioklas obrostlý rámečkem orthoklasu. Zhášení 

 zonálně struovaných individuí plagioklasových děje se nejčastěji 

 postupně od kraje ku středu, někdy však mění se také střídavě. 



II. Die Eruptionsfolge der triadischen Eruptivgesteine bei Predazzo in Südtyrol. 



Kristiania 1SÇtn ran 1fi1 1 7n int 



Kristiania 1895, pag. 161, 170—174 



