Kraj žuly a povaha sousedních hornin. 7 



Živce mají barvu bělavou, slabě narůžovělou. Nejčetnější jest 

 ortlioklas, hojný mikroklin, hojný mikroperthit orthoklasu a mikro- 

 klinu s albitem, něco oligoklasu. Orthoklas jeví místem partie 

 s jemným lamellováním mnohočetným, i zdá se tu náležeti k anortho- 

 klasu. Mikroklin má průřezy známým způsobem čtverečkované. Mikro- 

 perthit vzniká tím, že uzounké, vráskům podobné proužky albitové 

 prorůstají orthoklasem nebo mikroklinem. Albitový charakter proužků 

 těch vysvítá jednak z většího lomu nežli jest v orthoklasu, pozorujeme-li 

 bez kondensoru, jednak i z většího dvojlomu a větší šikmosti zhášení. 

 Nějaký počet takových vráskovitých proužků albitových zhášívá 

 najednou, i jest analogicky orientován. 



Pozoruhodno jest, že výskytem hojného tohoto mikroperthitu 

 ubývá zonálnosti živců, jež jest daleko méně rozšířena nežli bylo 

 v partiích s mikroperthitem vzácným. 



Jakoby souhlasně s takovýmto vzájemným prorůstáním dvojího 

 živce shledává se i častěji prorůstání živce a křemene jakoby začátky 

 mikropegmatitu, ba i hrubší zřetelný mikropegmatit lze nalézti složený 

 z orthoklasu nebo mikroklinu neb i mikroperthitu a z křemene. Mimo 

 to dlužno připomenouti, že struktura horniny není hypidiomorfně 

 zrnitá, neboť živce jen výminkou jeví přiblížení ku tvaru krystal i- 

 grafickému, jsouce i v sousedství křemene obyčejně všelijak laločnatě 

 neb i zoubkované omezeny. Křemen sám bývá často silně laločnatý 

 a zoubkovaný. K tomu součásti mnohé jak živee tak křemene jeví 

 undulosní zhášení. I jest patrno, že příčinou allotriomorfního vývoje 

 součástek byl nejspíše mocný tlak, jenž na partii zkoumanou při její 

 krystalací účinkoval. 



Sukcesse povšechná jest však přece patrná, že totiž vyvinoval se 

 biotit dříve nežli živce, tyto pak hlavním možstvím dříve nežli hlavní 

 díl křemene. Ostatně zkoumané světlé vzorky nejsou úplně stejnoměrně 

 složeny. Jevíť místem krátké proužkování : světlejší proužky, vzniklé 

 nahromaděním živcových zrnek 2 — 3 mm, někdy až 5 mm velkých, 

 neb i křemene, a tmavší proužky nebo skvrnu biotitem bohatší, 

 patrně známky diferenciace magmatu původně tekutého. Živce hrubších 

 partií těchto jsou rovněž načervenalé a na štěpných plochách činí 

 prostému oku skoro dojem orthoklasu nemajíce obyčejného rýhování 

 plagioklasového. Lupou však při bedlivějším pozorování spatří se 

 přece často velmi jemná vráskovitost, upomínající na mikroklin nebo 

 na perthit, dílem i velmi jemné pegmatitické prorůstání živce s kře- 

 menem. Mikroskopem se objeví, že součásti zvláště živce jsou téhož 

 habitu jako v partii zrna drobného, leda že spíše přibývá niikrope- 



