8 



XVII. J. Fišer: 



gmatického srůstu křemene se živci; jmenovitě též vráskovité prorů- 

 stání orthoklasu albitem jest velmi rozšířeno. 



Světlejší proužek v žule biotitické právě vypsaný jeví sice složení 

 analogické jako okolní žula biotitická sama, avšak jest význačný 

 hojným mikroperthitem, jenž společně s mikropegmatitem jest rozšířen 

 hlavně právě v aplitových žilách zdejších. I má proužek onen cha- 

 rakter žíly, příbuzné se žílami aplitovými; hmota jeho vnikla tedy do 

 pukliny v hornině již utuhlé a není jen nějakým fluidálním proužkem 

 jejím. 



c) Zula amfibolická s biotitem. 



Hlavní součástky: živec, amfibol, biotit, křemen. 



Akcessorické součástky: apatit, pyrit, epidot (aspoň z hlavní 

 části primární), vzácně titanit a ilmenit. 



Sloh: všesmérný, hypidiomorfně zrnitý, zrno nestejnoměrné. 

 Velikost zrna: živce obyčejně 2 / 3 až 2 mm, někdy až 3 mm veliké, 

 místem však jen 1 / 4 mm dosahující; amfibol a biotit nejčastěji 1 až 

 2 1 / 2 mm, někdy pak až 3 mm dosahující. 



Živce. Hlavní počet zrn živcových činí orthoklas a oligoklas. 

 Akces. dosti hojně vyskytují se i členové řady andesinové, i jest zkou- 

 maná partie žuly basičtější její faciès. Individua živcová mají vzhled, jako 

 v žulách vůbec bývá, poněkud zakalený. Jsou často idiomorfně vy- 

 vinuta, omezena obyčejnými plochami krystalovými a podoby nejčastěji 

 široce podlouhlé, málo jest zrnek skoro isometrických. Obsahují drobné 

 kapičky tekutin a bublinky plynové, málokdy drobounká zrnka tmavých 

 rud železných resp. určitelného pyritu, zrnko apatitu; jen místem 

 bývá pyrit hojnější. 



Orthoklas bývá jednoduchý nebo dvojčatěn, nejčastěji dle zákona 

 karlovarského, zřídka dle zákona bavenského. Často bývá zonálně 

 proužkován, ale zonální vyvinutí nejde dle určitého zákona od jádra 

 ke kraji jednotně, nýbrž střídají se několikráte proužky více a méně 

 dvojlomné. Často dle proužkování toho také bývají rozloženy na světlou 

 slídu a kaolin, zvláště pak partie méně dvojlomné dříve, tudíž snadněji 

 větrají nežli proužky silněji dvojlomné. 



Plagioklasy jeví dvojčatění hlavně dle zákona albitového, řidčeji 

 dle periklinového, zřídka dle obou zákonů zároveň. Někdy srůstají 

 i s orthoklasem, činíce partie do něho souhlasně vrostlé. Také jevívají 

 často zonální strukturu se střídajícími se několikráte proužky silněji 

 a slaběji dvojlomnými, dle nichž podobně jako orthoklas rozkládají 



