IQ XVII. J. Fišer: 



Uzavírá zřetelná zrnka pyritu, drobounká menší zrnka snad 

 téhož nerostu, drobné sloupky apatitové, místem i epidot v zrnkách 

 bud krátkých nebo podlouhlých ; tento činívá též mezi lupénky biotitu 

 čočkovité podlouhlé proužky. Rudní zrnka bývají tu a tam seskupena 

 v řádky ||koP. Proměnou biotit přechází na chlorit slabě dvojlomný, 

 penninu podobný. 



Křemene jest v hornině z podstatných součástek nejméně. Vy- 

 vinut jest vždy jen allotriomorfně, vyplňuje mezery hlavně mezi idio- 

 morfními zrny živcovými. Obsahuie kapičky čiré tekutiny a bublinky 

 plynové. Vzhled má čirý. 



Apatit činí podlouhlé sloupky v průřezech čiré, šestistranně 

 omezené, některé bez zvláštních patrných uzavřenin, jiné však jevící 

 dosti hojné drobné póry s čirou tekutinou, plynem nebo rudním 

 práškem. 



Epidotová zrnha dosahují velikosti někdy až přes 1 mm a jsou 

 povždy allotriomorfně vyvinuta. Mají intensivní žlutou barvu a silný 

 pleochroism mezi tony citronově-žlutým, světle hnědým a jasně zeleným. 

 Místem obsahují drobounké, tmavé rudy v sobě, někdy podlouhle 

 vyvinuté a v řádky seskupené. Epidot jest částečně zřetelně druhotného 

 vzniku, částečně však zajisté též původní součástkou horniny. Bývá 

 totiž místem srostlý s ostatními nerosty zcela čerstvými, ba někdy ve 

 výbruse jako drobnější zrnko úplně uzavřen v amfibolu, biotitu i živci, 

 při čemž okolí jeho v uzavírajícím nerostu jest zcela neporušeno. 

 Druhotný epidot bývá v živcích provázen někdy i malým množstvím 

 kal citu. 



Pyrit činí zrnka částečně krystalograficky dle krychle omezená, 

 která jsou značnou částí zcela patrně povodní součástkou horniny. 

 Bývají uzavřena v amfibolu, biotitu a živcích neb i v křemení. Některá 

 zrnka tmavých rud zdají se dle kontur a dle združení s titanitem 

 náležeti titanickému magnetitu, místem též ilmenit se vyskytuje. 



Titanit jest skoro čirý, slabě narůžovělý a poněkud idiomorfní, 

 zrnka jeho však jsou velmi spora. 



Pořádek vylučování nerostů: z nejstarších jest původní jedno- 

 klonný pyroxen, apatit, pyrit a snad i titanit, po nich následoval 

 vývoj amfibolu a biotitu s epidotem. Biotit malým množstvím vyvinoval 

 se současně s amfibolem, hlavním množstvím následoval za amfibolem, 

 neboť často srostlý bývá s tímto po krajích jeho zrnek. Po biotitu 

 nastala hlavní perioda vylučování živců, z nichž některé již zároveň 

 s amfibolem se vyvinovaly a jakožto idiomorfní asi 1 j i mm velká 

 podlouhlá zrnka byly jím uzavřeny. Nejposléze vyloučil se křemen. 



