14 XVII. J. Fišer: 



Biotit činí hnědé lupénky obrysů ponejvíce zubatě laločnatých. 

 Má silný pleochroism. || o P dává barvu temně hnědou se silnou 

 absorpcí, J_ o P hnědavě žlutavou barvu velmi světlou. V konver- 

 gentním polarisovaném světle jeví se býti opticky dvojosým. Hmota 

 jeho, obsahujíc nejčastěji málo pórů s tekutinou, bývá větším dílem 

 jasná, jen místem shledáváme zakalení od drobounkého titanitu. 

 Uzavírá zde onde krychličku nebo zrnéčko železné rudy, dílem ma- 

 gnetit, dílem pyrit. Některý magnetit bývá obrostlý proužkem skoro 

 čirého titanitu, i obsahuje snad sám něco titanu. 



Povšimnutí hodno jest, že mezi lupénky biotitu vyskytují se 

 místem podélná srnka epidotu, někdy klínovitého tvaru. Epidot jest 

 silně pleochroický mezi tonem žlutým a zelenožlutým a čistého 

 vzhledu nebo titanovým práškem zakalen, jako právě biotit v jeho 

 sousedství — a vůbec ve zkoumaném vzorku — zcela čerstvý, i živce 

 v sousedství poměrně jsou dosti čerstvé, nějaké žilky epidotové nikde 

 se nevyskytují, jen ještě s amfibolem nějaké zrnko epidotu nalezne se 

 srostlé: i lze jistotně aspoň hlavní část epidotu pokládati za původní 

 součástku horniny. 13 ) 



Křemen činí allotriomorfuí zrnka, vyplňující patrně jen poslední 

 při krystalaci zbylé koutky v hornině. Mimo rozmanité drobné du- 

 tinky s tekutinou a plynem uzavírá nezřídka nějaké drobné allotrio- 

 morfuí zrnko zeleného amfibolu, šupinku biotitu nebo malé zrnko 

 živce jakožto poslední vyloučené křemičitany, vzácně pak i prorůstá 

 mikropegmaticky více méně některý roh živcového zrna. 



Titanit jest bud čirý nebo slabě narůžovělý a ponejvíce vy- 

 vinut ve tvaru oblých zrnek. Některé však zrnko uzavřené v živcích 

 jeví přece stopy krystalografického omezení. Silněji zbarvený bývá 

 zřetelně pleochroický mezi tony : slabounce narůžovélým, skoro čirým 

 a tonem silněji růžovým. Uzavírá toliko drobné póry, nejspíše teku- 

 tinou naplněné. 



Magnetit a pyrit, jsouce místem uzavírány úplně amfibolem abio- 

 titem, někdy i živcem, jsou zcela zřetelně původními součástkami 

 horniny. 



Partie žuly právě popsaná jest zajímavá: 

 1. jako basičtější část granitu, 



13 ) Akcessorický epidot, jejž považuje za původní, nalezl n. p. Deecke v grani- 

 tovém čoku jižních Voges a sice ve varietě biotitického granitu augit obsahující. 



Viz W. Deecke : Der Granitstock des Elsässer Belchen in den Südvogesen. 

 Zeitschr. d. deutschen geolog. Gesellschaft 1891, pag. 857. 



