lg XVII. J. Fišer: 



dává barvu cervenavě žlutavou, světlou, chvění || a — a růžovou 

 světlou barvu 16 ). 



( y — «) hypersthenu počítáno dle (y— a.) oligoklasu tudíž == přibližně 0-012 m ), 



(y- ß) hypersthenu = přibliž ě 0-003, 



(ß — et) hypersthenu — asi 0*010, 



(y-fj jednokl. pyroxenu vzhledem ke dvojlomu oligoklasu zr asi 0-020. 



Jádro větších zrn hypersthenových bývá čisté, majíc málo pórů 

 s tekutinou a plynem a uzavírajíc leda jen nějaké zrnko magnetitu. 

 Ku kraji však bývá popraskán a zakalen četnými póry, načež pře- 

 chází laločnatě v zelenavý jednokl. pyroxen. Na některých průřezech 

 zdá se býti z obrysu patrno, že jednoklonný pyroxen vynikl aspoň čá- 

 stečně na útraty hypersthenu. 



Jednoklonný pyroxen vyskytuje se však i bez hypersthenu, než 

 všude zdá se býti analogické povahy látkové. Jest zelenavě průhledný 

 a na průřezech zřetelně pleochroický mezi tonem bledě zeleným' se 

 slabou absorpcí a žlutavě nebo cervenavě zelenavým, jasnějším Mimo 

 nedokonalou štěpnost dle prismatu jeví často i brachypinakoidální 

 jemné rozpukání, upomínaje tudíž na diallag, ale nikoli vždycky. 

 Kde jsou zrna méně rozpukána, jeví se býti čistší, majíce málo pórů 

 a mnohem méně magnetitu. Mnohý však jednoklonný pyroxen, zejména 

 pak rámečky jeho kolem hypersthenu obrostlé mívají nápadně hoj- 

 nější zrnka magnetitová, že vzniká myšlénka, jakoby drobné rudy tyto 

 byly se vyloučily při přeměně hypersthenu. Větší zrna jednoklonného 

 pyroxenu jeví zde onde i dvojčatění dle orthopinakoidn. 



Krajem přecházívá jednoklonný pyroxen na úzký rámeček zele- 

 ného amfibolu, jeuž jest pleochroický tak, že jeví prochvění || c barvu 

 modravě zelenou se zřetelnou absorpcí, jinými pak směry barvu bledě 

 zelenavou neb i žlutavou světlejší. Tam, kde přechází na amfibol, 

 bývá jednoklonný pyroxen obyčejně drobně rozpukán a zakalen četný- 

 mi póry. Podobně objevují se i ve větších silně rozpukaných zrnech 

 jednokl. pyroxenu někdy skvrny amfibolové, i jest patrno, že vývoj 

 amfibolu dél se za poměrů poněkud jiných nežli vývoj jednokl. py- 

 roxenu, zejména pak za zvýšeného tlaku. Také však amfibol činí 

 drobná zrnka samostatná, ale i tato jsouce nestejně zbarvena zdají se 

 býti aspoíi většinou vzniklá přeměnou z jednokl. pyroxenu. 



•) V dioritech hypersthen nalezen byl již na několika místech. V dioritech 

 s granity sdružených nalezl hypersthen A Merian a sice z jižního Portugalska. 

 (A. Merian: Studien an gesteinsbildenden Pyroxenen. Gruppe III. Neues Jahr- 

 buch für Mineralogie etc. III. Beilage-Band, 188.% pag. 292 a násl.) 



; Pro hypersthen z Labradoru 001 3 dle určení Michela LĚvy-ho a A. La- 

 DROix-e v jejich „Tableaux des minéraux des roches", Paris 1889. 



