20 



XVII. J. Fišer: 



pro vetší rozdíly v povaze součástek snáze studovati rozdíly aplit- 

 od sousední horniny nežli v partiích světlé žuly biotitické. 



a) Aplitu vzorek 1. 



jest žilka 2 x / 2 c >n široká, barvy bělavé, poněkud narůžovělé, v tmavo- 

 šedém granitu a sice partii biotiticko-amfíbolické, jež původně obsa- 

 hovala i něco augim. Kraje její jsou ostrý a rovny. 



Ve výbruse jest průhledná, ale poněkud do bělá zakalena 

 a drobně hnědavě skvrnitá. 



Součástky převládající: orthoklas a křemen. 



„ akcessorické: mikrokliu, biotit, magnetit a titanity po- 

 sledních třech však malounko. 



Struktura: allotriomorfně zrnitá, veškeré součástky, vyjímaje 

 toliko magnetit, jsou allotriomorfně vyvinuty. 



Velikost zrna. U kraje žilky jest zrno velmi jemné, O03 až 

 005 mm, prostředkem 01 až 0*3 mm, ojediněle pak 0'5 až 1 mm 

 dosahující. Uspořádáním součástek naznačeno jest zřetelně přiblížení 

 k rovnoběžné struktuře. Značný počet křemenných, nemálo pak 

 i živcových zrnek jest totiž poněkud podlouhlý a směr prodloužení 

 jejich jest shodný se směrem krajů žilky. Nelze zamlčeti, že stru- 

 ktura aplitu toho upomíná značnou měrou na strukturu některých 

 partií břidlic krystalických analogického složení nerostného. Velikost 

 zrna sousední žuly činí průměrně 1 / 3 až 1 / 2 mm. 



Živce mají kontury dílem drobně zubaté, dílem mírně laločnaté 

 a jsou vesměs bělavě zakaleny. V napadajícím světle sezná se, že 

 převládají množstvím svým nad množstvím křemene. Zakalení jejich 

 jest obyčejného způsobu, počátek rozkladu větráním. Obsahují totiž 

 četné drobné póry rozmanitých tvarů nahloučené buď do řádků nebo 

 chomáčovitě, a v nich spatřiti lze kalný prášek, čirou tekutinu nebo 

 bublinku plynovou. Něco tekutiny a plynu možná že jest i původní 

 uzavřeninou živce. Mikroklin patrně bývá méně zakalen nežli ortho- 

 klas. Orthoklas vyskytuje se jen v jednoduchých zrnkách, mikroklin 

 pak jeví pěkné charakteristické čtverečkování. Určení orthoklasu lze 

 snadno poříditi na krajích výbrusu, kde k měření úchylek zhášení 

 od směru štěpných trhlin lze připojiti srovnání prostřední hodnoty 

 lomu světelného s lomem kanadského baJsamu, křemene a mik roklinu 

 metbodou Beckeho. Nalezne se, že střední hodnota lomu světelného 

 mikroldinu a orthoklasu jest značně nižší než lom balsamu kanad- 

 ského, rovněž pak, že u mikroldinu a orthoklasu jest skoro stejná, 



