Kraj žuly a povaha sousedních hornin. 21 



u orthoklasu však přece malounko nižší než u mikroklinu. Také bylo 

 mezi součástkami aplitu nalezeno několik zrnéček živcových, jež mezi 

 kříženými nikoly jeví velmi jemné proužkování mnohočetné a upomíná 

 tím velmi na anorthoklas, výminkou snad muže patřiti oligoklasu, leč 

 pro zvětralost nebylo lze určovati pomocí optických vlastností. 



Křemen má obrysy mnohem více vykrajované nežli živec, jevíC 

 často i rozmanité výběžky a objímá sousední zrnka živcová někdy 

 značnou částí. Obsahuje také drobné póry s čirou tekutinou a ply- 

 nem, ale ne příliš četné. Hojnější drobné uzavřeniny tohoto druhu 

 bývají seřaděny v řádky, řádky pak tyto provázívá často drobná 

 puklinka, i jsou aspoň značným počtem nejspíše druhotného původu. 

 Větší křemeny zhášejí často undulosně. 



Biotit jest vyvinut v podobě drobounkých hnědých šupinek, po- 

 nejvíce však silně zakalených. Bývají po několika spojeny v malé 

 aggregáty, zde onde pak združeny se zrnkem magnetitu. Zarůstajíce 

 do živců i do křemene jsou zřetelně původní součástkou aplitu, často 

 však nalezneme je mezi součástkami těmi vklíněné. Jeví velmi silnou 

 absorpci pro chvění světla polarisovaného ||ku 001. 



Magnetitová srnka mají často omezení krychlové, jsouce bud! 

 krychličkami nebo aspoň jevíce pravoúhlé zoubkování. Bývají uzavřena 

 v živcích a ve křemení nebo mezi nimi. 



Titanit jest načervenalý čině drobná, částečně ovální zrnka bud 

 jednotlivá neb v malých aggregátech, místem s biotitem združená 

 a taktéž v křemení a živci uzavřená nebo mezi nimi uložená. 



Celkem jest patrno, že součástky aplitu krystalovaly s malým 

 rozdílem časovým, překážejíce si vespolek v idiomorfním vývoji. Ze 

 však rudy, biotit a titanit bývají uzavřeny někdy v živcích a v kře- 

 mení, vyvinovaly se oboje spon částečně přece poněkud dříve nežli 

 nerosty poslednější. Živec pak, jsa místem křemenem obejímán, vy- 

 vinoval se také částečně poněkud dříve nežli křemen; také však 

 některý živec uzavírá v sobě někdy zrnko křemene buď úplně nebo 

 značnou částí. Máme zde analogon vývoje magmatového. K tomu 

 přistupuje, že zrno žilky u kraje jest značně jemnější nežli uprostřed, 

 jakož bývá ve pravých žilách massivních hornin. Kraj žuly vedle 

 aplitu jest zřejmě kraj prosté pukliny. Zrno žuly nejeví tu odchyl- 

 ností od zrna vzdálenějšího, jen omezení krajní jest nepravidelné, často 

 zubaté, jak právě puklina kde zasáhla Také nelze znamenati, že 

 by aplit vznikl sekrecí ze žuly té, neboť nejsou patrný žádné známky, 

 jež by snad mohly ke vzniku takovému poukazovati. Zula má po 

 krajích aplitu týž vzhled jako žula dále od něho. Mimo to žíla apli- 



