24 XVII. J. Fišer: 



mnohočetně lamelovaných zhášejících v mezích úchylek průřezů albi- 

 tových. Kde vyskytují Se pospolu, albit jeví vyšší lom, často i vyšší 

 dvojlom, ale mnohem nižší lom nežli křemen. Mikroklin jeví mezi -(- 

 nikoly známé mřížkování. Mikroperthit skýtá ve průřezech nepravi- 

 delnou kresbu, lze však nalézti průřezy, kde jest patrno prorůstání 

 jen dvou individuí, z nichžto jedno vysýlá různé výběžky do individua 

 druhého. Všecky části jednoho individua zhášejí ovšem vždy zároveň. 

 Bývá pak mikroperthit složen ponejvíce z orthoklasu a albiíu, nebo 

 z mikroklinu a albitu, místem pak zdá se, že i z mikroklinu a ortho- 

 klasu. Albitové části v niikroperthitových průřezech jsou nejčastěji 

 jednoduchý, nezřídka však i dvojeny, někdy i mnohočetuě složeny. 

 Kde mikroklin s orthoklasem se stýká, jeví tento methodou Beekeho 

 jsa pozorován o malounko nižší lom světelný nežli mikroklin. 



Vývoj součástek jest ponejvíce allotriomorfní, jen některá indi- 

 vidua živcová jsou v sousedství křemene vyvinuta krystalograficky. 

 Orientace součástek jeví se v mikroskopu býti zcela různá Všecky 

 součástky obsahují ponejvíce nepravidelné, často laločnaté póry s te- 

 kutinou, živce a křemen mimo to jemný prášek haematitový, místem 

 i limonitový. Nejvíce prášku haematitového a sice mnoho obsahuje 

 Orthoklas, po něm albit a mikroklin již poněkud méně, křemen pak 

 celkem málo. V orthoklasu a albitu bývá haematitový prášek rozset 

 dosti stejnoměrně, v mikroperthitu orthoklasu s albitem tento jeví se 

 již v obyčejném světle o poznání čistší. V mikroklinu jeden systém 

 lamel bývá místem dosti čistý, druhý pak silněji zakalen. Ve křemení 

 haematit bývá — jako také póry — bud všelijak roztroušen neb 

 i v řádky seskupen, ostatní pak hmota křemene zůstává dosti čistá. 



Epidot skýtá žlutavé jasné průřezy, jest pleochroický a silně 

 dvojlouiný. Aggregáty jeho uzavírají někde něco serpentinu neb 

 i lupének chloritu. Serpentin sám činí až 1 / 2 mm velké ojedinělé 

 partie vláknitého slohu zelenavě zbarvené a pleochroické ( || ku délce 

 vláken modravě zelenavé s patrnou absorpcí, J_ jasně žlutavé, délka 

 vláken opt. -{-), a také partie tyto uzavírají zrnka epidotová. I vznikly 

 patrně cestou mokrou rozkladem jiných minerálů. Epidot však bývá 

 často uzavřen i v orthoklasu, mikroklinu a albitu, málo kdy, ale přece 

 také i ve křemení; epidotové partie pak obklopují často ojedinělé 

 zrnko živcové nebo křemenné. 1 vznikly patrně všecky součástky 

 uplitu týmž způsobem t. j. byly osazeny z roztoků vodnatých a látka 

 jejich jest vylouženinou, nikoli pak bezprostředně magmatického původu. 



Aplit tento prochází temnou žulou amfibolickou a vyplňuje zcela 

 zřetelně puklinu. Krajem jeho i živce žuly jeví červenání, to jest 



