Kraj žuly a povaha sousedních hornin. 27 



J asi 10° k Z) s úklonem měnlivým k východu : 48" až 70°. Jest 

 tudíž břidličnatění nedokonalé. 21 ) Zrno bývá dílem jemné až velmi 

 jemné, dílem zdánlivě drobné. 



Hlavní součástky: amfibol, zoisit s epidotem, křemen. 



Akcess. součástky: titanit, pyrit, kalcit, šupinky kaolinu podobné 

 a místem i šupinky bledéu<idfek>titu. 



Amfibol ve výbruse bledě zelený jest pleochroický: pro chvění 

 || c modravě zelený s patrnou, ale nevelkou absorpcí, J_c žlutavý. 

 Činí bud jehličkovité či stébelnaté sloupky, vláskovité jehlice nebo 

 podlouhlá kratší, za to však širší zrnka. Délka jehlic bývá nejčastéji 

 0*07— 0*08 mm, délka sloupků činívá 1 / fi — 1 / z mm a velikost zrnek 

 dosahuje 0*08— 0*1 3 mm. Hmota jeho jest cista, homogenního vzhledu, 

 obsahuje málo dutinek s čirou tekutinou a uzavírá jen částečně zrnka 

 drobných tmavých rud, místem arci hojná drobná zrnka titanitu. 

 Omezení bývá v pásmu hranolovém nezřídka rovné, idiomorfní dle 

 ooP, zakončení však allotriomorfní, jednoduše špičaté nebo vidličnaté 

 jakoby roztřepené neb i zubaté. Štěpnost jest na širších zrnkách 

 dobře patrná. 



Ziosit s epidotem vyskytují se tvarem zrnek většinou úplné allo- 

 triomorfních, dílem zubatě dílem i oble omezených. Hmota jejich 

 má čistý vzhled, ve výbruse bývá skoro čirá, průhledná a jeví značný 

 lom světla, často slabý pleochroismus mezi tony: žlutavým nebo zele- 

 navým a čiroftí. Dle povahy dvojlomu seznáme jako převládající 

 součástku zoisit, epidotu vlastního jest málo, četnější však jsou zrnka, 

 jež slabým pleochroismem a vyšším dvojlomem nežli zoisit činí pře- 

 chody mezi tímto a mezi epidotem. 



Křemen tvoří předrobná čirá zrnka allotriomorfně vyvinutá. 



Titanit vyskytuje se většinou ve tvaru drobounkých, oblých, 

 čirých zrnéček; kde však se vyskytují u větším množství, na zdání 

 zakalují místo do červena. Některé zrnko jeví však také jakési za- 

 špičatění, ba i tvary kontaktním dvojčatům blízké lze pozorovati. 



Kalcitu jest v hornině poskrovnu. Místem je soustředěn v pu- 

 klinkách vyplněných zoisitem a epidotem a jest čirý neb i zakalený 

 a allotriomorfně omezený. 



Struktura. Proužkování záleží v tom, že střídají se partie amfi- 

 bolem bohatší, tudíž zelenější s partiemi amfibolem chudšími, tudíž 

 bělejšími. Přiblížení k slohu rovnoběžnému vzniká tím, že většina 



21 ) Podobný způsob břidličnatosti jeví horniny zde popisované odtud až ke 

 kraji žulovému. 



