Kraj žuly a povaha sousedních hornin. 29 



2. Porfyr západně pod pamětným sloupem. 



Hornina barvy šedé, zbřidličnaténá poněkud méné než předešlá 

 hornina. 



Hlavní součástky: Orthoklas, křemen a biotit. 



Akcess. „ : oligaH^s, andesin, velmi málo drobných 

 rudních zrnéček, částečné podobných pyritu a ojedinělá mikroskopická 

 zrnka titanitu, tato částečné druhotné ztiiklá. 



Porfyricky vyniká křemen, Orthoklas a něco plagioklasû: oligo- 

 klasu i andesinu. 



Základní hmota jest na oko celistvá. Proužkování makrosko- 

 pické není v ní vyvinuto, ale patrno jest seřaďování vtroušeného 

 křemene jakoby do rovnoběžných řádek. Vtroušené křemeny jsou 

 velmi často týmž směrem zřetelně protaženy. V mikroskopu základní 

 hmota jeví se býti složena z křemene, alkalického živce a biotitu. 

 Biotit jest však uzavřen i v porfyricky vyniklých křemenech 

 a živcích. 



Přibližné množství součástek: křemene asi S / S) živců 1 j 2 , biotitu 

 asi 1 / 8 celé hmoty. 



Křemen porfyricky dosahuje 1 až 5 mm velikosti a jest často 

 více méně idiomorf.:ě, na průřezech tedy často šestistranně omezen, 

 hmoty ve výbruse čiré, v zrnu však často slabě namodralé;, obsahuje 

 v dutinkách rozmanitého tvaru kapičky čiré tekutiny s bublinkou. 

 Mimo to uzavírá místem hojné hnědé nebo zelené šupinky biotitu, 

 buď roztroušené nebo v chumáčky seskupené a na puklinkách šu- 

 pinky modravě zeleného chloritu. Od uzavřenin těch pochází modravý 

 ton jeho zrn. Tu a tam jeví křemen chobotnatý zářez, do něhož 

 vniká okolní hmota základní. 



Mnohé křemeny takové jeví však undulosní zhášení a po kraji 

 drobnou kataklasu, rozdrobeny jsouce na četná drobná zrnka allo- 

 triomorfních obrysů, jež ve zhášení vykazují jen malé rozdíly, a ne- 

 zřídka zhášejí také unclulosně. Jiné křemeny jsou rozdrceny na větší 

 kousky, částky jejich oddáleny a teprve novým křemenem nebo 

 směsí jeho s biotitem neb i živcem spojeny. Že pak kataklasa nesahá 

 do okolní hmoty základní a vůbec směr puklin často nesouhlasí se 

 směrem fluidálního proužkování horniny, stalo se drcení ještě před 

 utuhnutím hmoty základní. 



Živce vtroušené bývají l 1 / 2 až 3 mm veliký a jsou ponejvíce 

 idiomorfně vyvinuty. Hmota jejich jest dosti zachována, ač přece již 

 zřetelně zakalena a mezi kříženými nikoly poněkud jeví počátek 



