30 XVIÏ. J. Fišer: 



rozkladif na přejemné šupinky kaolinu podobné. Silným zvětšením 

 shledá se nnoko dutinek s tekutinou a kalnou hmotou, patrně pro- 

 dlil; tom rozkladu. Původně uzavírají něco čiré tekutiny a drobné 

 šupinky biotitu. 



Také však mnohé živce jeví kataklasu, nepokračující do okolní 

 hmoty základní. Bývají praskly, mezi jednotlivými částmi původně 

 jednotného zrna shledáváme buď něco hmoty základní nebo živcové 

 Úlomky menší či křemen jako spojivo. Malé úlomky orthoklasové 

 jeví tu a tam charakteristické čtverečkování mikroklinové, nejspíše 

 tlakem vzniklé. 



Biotit jest vyvinut v šupinkách drobných, na nejvýše 012 mm 

 velikých. Ve větších lupéncích lze na některých místech konstatovati 

 dutinku s čirou tekutinou nebo drobné oblé zrnko titanitu podobné. 

 Jest barvy bud' temně hnědé (|| 001 temně hnědý se silnou ab- 

 sorpcí, JL 001 světle žlutavý) nebo zelené (|| 001 temně zelený, 

 J_ 001 světlý žlutavý). I zelený jeví vysoké interferenční barvy. — 

 Bořický analysoval modravý křemen této horniny, tudíž křemen 

 s vrostlým biotitem a chloritem a shledal 22 ) v něm 94*81°/ Si0 2 > 4 - 3°/ 

 Al 2 3 -f- Fe 2 3 , 0-94% CaO a sledy MgO. (Součet 100-05). Zdá se 

 tedy, že slída obsahuje CaO^>MgO, což právě objevuje se u některých 

 lepidomelanů v horninách zarostlých n. p. v žulách, 23 ) ale neshodovalo 

 by se s daty analyshy orniny č. I., jež jeví celkové množství CaO 

 v hornině toliko 0406, MgO pak 0'478, obojího nápadně málo. 



Také však hnědavý biotit větráním zelená a zároveň jeho inter- 

 ferenční barvy se snižují, ale vlastní chlorit lze konstatovati toliko 

 na vypuklinkách. Chlority tyto zhášejí často zřetelně šikmo a jsou 

 pleochroicky v tonech: modravém, žlutavě zeleném a žlutavém, čímž 

 by připomínaly na chloritoidy, ale mají délku úzkých průřezů vždy 

 opticky positivní. Úzké průřezy prochvění nejbližší směru plochy 

 základní jsou modré nebo zelené se zřetelnou absorpcí, pro chvění 

 příčné k onomu směru žlutavě světlé. Dvojlomem poněkud převyšují 

 dvojlom křemene. 



Zrno základní hmoty jest mikroskopicky jemné, křemen a živce 

 většinou 0-007 až 01 mm veliké, biotit velmi často 0-02—0 04 mm. 

 Zrnitost je mezi kříženými nikoly dobře zřetelná, ale obyčejně teprve 

 při velkém zvětšení možno rozeznávati živce od křemene. Živce 



22 ) Em. Bořický 1. c. pag. 140. 

 ; H. Rusknbusch: Elemente der Gesteinslehre. pag. 73. analysy číslo 

 111. a IV. 



