34 XVII. J. Fišer: 



Místem nalezneme i větší zrnka titanitu v amfibolu uzavřená 

 až i přes l / 2 mm veliká. Taková však jeví pravidlem složení ještě 

 z drobounkých zrnek a v napadajícím světle upomínají na leukoxen; 

 i nelze jich taktéž pokládati za původní součástku horniny, nýbrž 

 jsou zajisté analogického vzniku s prvnějšími t. j. druhotného původu. 



Některé zrno amfibolové obsahuje také roztroušená zrnka černé 

 rudy, z části jistotně magnetitu. 



Obrysy větších aggregatně složených zrn amfibolových jsou 

 allotriomorfní, právě takové, jako vídáme u augitů v diabasech ofiticky 

 strnovaných : lišty živcové také daleko do nich zasahují neb i úplné 

 bývají jimi uzavřeny. Kraje individuí amfibolových mívají často jehli- 

 čkovité výběžky. 



Zrnka amfibolových proužků jsou zbarvena asi tak zeleně jako 

 intensivněji zbarvená větší zrna v ostatní hornině, mají také ana- 

 logický pleochroismus mezi barvami modrozelenou X zelenou a X 

 žlutou, jen poslednější barva jest poněkud intensivnější. Pórů a dro- 

 bounkých uzavřenin mají nápadně málo, jeví čistou kompaktní hmotu 

 a tu i tam idiomorfní omezení dle amfibolového prismatu. 



Jehličkovitý amfibol vyskytuje se velmi hojně, často po krajích 

 větších zrn amfibolových a zabíhá do živců. Lišty živcové jsou jím 

 místem hojně prorostly všemi směry, jak již u živců bylo řečeno. 

 Hmota jehličkovitého amfibolu má čistý vzhled, málokde ojedinělé 

 póry, zbarvení pak i pleochroismus i absorpci značně intensivní, totéž 

 jako u větších zrn amfibolových. Někdy bývá provázen drobnými, 

 skoro čirými zrnéčky titanitu. 



Větší zrnka rudní v hornině obsažená dosahují nezřídka 1 / 4 mm 

 velikosti. Jsou to hlavně titanitický magnetit, ilmenit a pyrit. 

 Magnetit i ilmenit bývají však většinou proměněny na drobounký 

 aggregát titanitu, jenž v napadajícím světle má vzhled leukoxenu, a tu 

 i tam obsahuje ještě zbytky původní rudy neproměněné. Magnetit 

 jeví hojné výběžky často pravoúhelně omezené. Ilmenit bývá po- 

 dlouhlý, někdy vykazuje i známé rostité tvary. Pyrit tu a tam obje- 

 vuje se i uprostřed magnetitu. 



Struktura horniny jest vyjímaje tmavé proužky příbuzná ofi- 

 tické struktuře diabasové. Hrubší, široká zrna amfibolová uzavírají 

 štíhlejší lišty diabasové všelijak divergentně rozložené. Tou příčinou 

 jakož i z aggregatní povahy amfibolu i z povahy rud lze souditi, že 

 hornina právě popsaná jest proměněným diabasem. Ježto však kalcit 

 ani chlorit se nevyskytují, proměna patrně má původ ne zvětráním, 

 nýbrž jinaký. Rovnoběžné proužky v hornině se vyskytující, obsa- 



