36 



XVII. J. Fišer: 



Amfibol jest obecný zelený amfibol, pleochroický mezi tony: 

 temnějším modravě zeleným X zeleným a X žlutavým světlým. 

 Uzavírá kapičky tekutin a drobná, čirá nebo červenavá zrnka titanitu, 

 nejčastěji oblého tvaru. 



Vtroušený amfibol bývá místem idiomorfně omezen a sice dle 

 amfibolového prismatu o°P, zároveň často dvojčatěn dle ortbopina- 

 koidu. Horní však a dolní okončení individuí bývá allotriomorfní, 

 obyčejně jehličkovité. Některá individua vtroušeného amfibolu jsou 

 kompaktní, jiná zdají se míti tence lištovitý sloh, ač látka obojích 

 jest stejná; některá zase uzavírají drobný živec neb i živec s křeme- 

 nem. Také amfibol vtroušený jeví účinky tlakové, býváť zprohýbán, 

 což zvláště jest viděti na dvojčatech nebo na individuích značně po- 

 dlouhlých. Kde tlakem vznikla puklina, usazoval se později — mimo 

 živec a křemen — amfibol jehličkovitý. 



Amfibol hmoty základní jest lištovitý a sice úzký, skoro jehlič- 

 kovitý, baiTou však a vzhledem zcela analogický amfibolu vtroušenému. 



Živce vtroušené mají jen přibližně vlastní tvar jevíce vývoj široce 

 tabulkovitý, ale ponejvíce nerovně omezený. Nápadno jest při nich, 

 že obsahují všechny mimo kapičky čiré tekutiny a bublinky plynové 

 hojná drobuá zrnka křemene mikropoikilicky uzavřená a zároveň hojné 

 jehlice amfibolu sem tam roztroušené, jako vídáme na př. v živcích 

 rozložených diabasů a pod., zde však sotva lze mluviti o druhotném 

 vniknutí jehlic těch do živců, spíše jsou původní jejich uzavřeninou. 

 Mimo to jest povšimnutí hodno, že nějaký počet vtroušenin jsou živce 

 řady andesin-labradoritové. jakož nasvědčují úchylky zhášení, pozoro- 

 vané v mnohočetuých souměrně zhášejících řezech, pak i náležitě 

 vysoký lom světla. 



Živce hmoty základní jsou hlavně alkalické, jak se podobá zvláště 

 orthoklas. O povaze jejich svědčí, jednak že jsou pravidlem jednotný, 

 jednak i nízký poměrně lom světla a kaolinovité produkty rozkladu. 

 Menším množstvím náleží však i plagioklasům, zanechávajíce rozkla- 

 dem vedle kaolinovité hmoty též něco epidotu. 



Drobné rudy jsou často krystalograficky vyvinuty, jsou nečetné 

 a lze místem konstatovati dle pravoúhlých průřezů jakož i proměny 

 na titanit, že aspoň částečně náleží titanitickému magnetitu. 



Sloh hmoty základní jest allotriomorfně zrnitý, ale živce a kře- 

 men nejsou dosti stejnoměrně promíseny. 



Hornina tato jest basičtější faciès granitového porfyru, přechod 

 ku křemitému porfyritu dioritovému, vyznačující se jednak poměrně 

 četnými plagioklasy vtroušenými, částečně i v základní hmotě obsa- 



