44 XVII. J. Fišer: 



8. Porfyrová část pod ústím potůčku od Láhoze tekoucího. 



Mezi ústím potůčku Záhořského a Lakozského shledáme amflbo- 

 lický porfyr granitový barvy bělavě šedé s velmi vyvinutou strukturou 

 mikropoikilickou. 25 ) V bledé zelenavé základní hmotě na oko velmi 

 jemnozrnné, složené podstatné, jak mikroskopem patrno, z křemene, 

 alkalického živce (hlavně orthoklasu) a drobných amfibolových zrnek, 

 jsou vtroušena 1 až 2 mm velká zrnka křemene a néco zřetelných 

 zrn živcových podobné velikosti, jež náležejí orthoklasu a oligoklasu, 

 částečně i ještě vápenatějšímu plagioklasu, kromě toho též 1 až 2 mm 

 velké podlouhlé skvrny zelené, jež v mikroskopu objeví se býti na- 

 kupením četnějších zrnek amfibolových, promísených menším množ- 

 stvím drobného křemene a živce. 



Akcessoricky vyskytují se drobounké šupinky hnědého biotitu, 

 něco málo titanitu a apatitu. 



Skvrnitost horniny prozrazuje přiblížení slohu rovnoběžnému. 



Amfibolová zrnka jsou vesměs krátká a široka, dosahujíce nej- 

 častěji jenom O07 až 0*15 mm, málokdy na */ 4 mm velkosti, někdy 

 poněkud dle prismatu rovně omezena, většinou však nepravidelně 

 ohraničena, často zaoblena Náležejí obecnému zelenému amfibolu, 

 pleochroickému mezi tonem modravě zeleným a zeleným se značnou 

 absorpcí a tonem žlutavým světlým. 



Vtroušena zrnka křemene seznají se mikroskopem jakožto 

 aggregáty drobnějších zrnek křemenných zubatě nebo drobně laločnatě 

 omezených. 



Pozorováním základní hmoty mezi kříženými nikoly vysvitne, že 

 jsou v ní obsažena vlastně hojná 1 / 2 až 1 mm velká zrnka živcová, 

 obsahující četná drobounká zrnka křemene a něco zrnek amfibolu 

 mikropoikiiicky uzavřených. Uzavřeniny křemenné bývají něco drob- 

 nější než uzavřeniny amfibolové, dosahujíce 0*013 až 0'025 mm roz- 

 měru, mají obrysy dílem hranaté, dílem oblé nebo poněkud laločnaté. 

 Amfibolové uzavřeniny jsou často trochu větší, nezřídka podlouhlé 

 a pak dosahují na - 06 až - 07 mm, ba i na 0'17 mm. Takováto zrna 

 živcová mikropoikiiicky prorostlá náležejí dílem orthoklasu dílem oligo- 

 klasu a jsou po většině allotriomorfně, často poněkud oválně omezena, 



2o ) Poikilickou (mikropoikilickou) strukturu z porfyrůprvní popsal Williams 

 a sice z žilných porfyrů okolí Tribergu v Černém Lese a vyskytuje se zvláště 

 v základní hmotě porfyrů granitových. (Georg H. Williams: Die Eruptivgesteine 

 der Gegend von Triberg im Schwarzwald. Neues Jahrbuch für Mineralogie etc. 

 Beilage-Band IL 1883, pag. 607.) 



