Kraj žuly a povaha sousedních hornin. 47 



drobných zrnek amfibolových, mezi nimiž jest však i něco živce 

 a křemene přidruženo, kdežto okolní hmota složena jest hlavně ze 

 živce a křemene, amfibolu pak má přimíseno daleko méně. Skvrny 

 takové, resp. zrnité skupiny amfibolem bohaté, bývají podlouhlé někdy 

 skoro hranatých obrysů, jindy zakočeny protaženě, neb oble a činí 

 dojem přechodu mezi vrostlicemi amfibolovými a roztroušeným drob- 

 nějším amfibolem hmoty základní; lze souditi, že za obyčejných 

 podmínek krystalace bylo by se vyvinulo v hornině hojně vtroušenin 

 amfibolových, že však nastala změna poměrů, - - snad změna tlaku — 

 krystalovala hornina z příčiny té jinak. Ze by amfibolem bohaté skvrny 

 vznikly proměnou nerostů jiných, nelze souditi. V uspořádání součástek, 

 zvláště pak v uspořádání zrnek amfibolových možno viděti přiblížení 

 k rovnoběžnému seřaďování součástek v řádky, kteréhožto zjevu bude 

 ještě dotčeno. 



Větší vtroušená zrnka křemene činí aggregáty obrysů dílem 

 hranatých dílem zaoblených. Tu a tam upomíná obrys aggregátů na 

 průřezu na část šestibokého tvaru. Mezi kříženými nikoly objeví se, 

 že zrna v aggregát stésnaná (rozměru 1 / 3 až 2 /s mm) mají často 

 undulosní zhášení a že zhášejí většinou málo odchylně od sebe majíce 

 podobnou optickou orientaci : není pochyby, že hlavní část aggregátů 

 těch byla původně zrnem jediným a že velkým tlakem byla rozmačkána. 

 Hranice jednotlivých zrnek jsou ostře zubaté, mezi většími zrnky 

 vyskytuje se tu a tam řádek drobnějších zrnek křemenných jinak 

 orientovaných jako tmel ; ba i větší proužky základní hmoty naleznou 

 se mezi sdruženými zrnky křemene. Okolí aggregátů nejeví struktury 

 kataklastické : i vzniklo rozmačkání křemene na počátku krystalace 

 horniny a jest svědectvím o mocném tlaku najednou tenkráte vzni- 

 knuvším. 



A působením tlaku toho vzniklo zajisté též jakési poněkud 

 rovnoběžné seřadění součástek hmoty základní. 



Zrnka amfibolu uzavřená ve větších zrnech takových aggregátů 

 křemenných jsou svědectvím, že amfibol jest původní součástkou 

 horniny. 



Větší zrna amfibolu porfyricky vyvinutá dosahují, jak již uvedeno, 

 1 / 2 až b j i mm délky a jsou délkou touto dle rovnoběžného slohu 

 rozprostřena. Tento zjev jakož i ten, že okraje jejich nejsou idiomorfní, 

 nýbrž zubatě nebo cípovitě všelijak allotriomorfní, svědčí taktéž, že 

 za jejich vývoje nastala mocná překážka další klidné krystalace — 

 velký tlak — jenž přinutil celou hmotu horniny značnou měrou řaditi 

 se dle směru tohoto. 



