Kraj žuly a povaha sousedních hornin. 49 



větší a nikoli vzácná jsou černá zrnka magnetitu a ilmenitu často krysta- 

 lograficky omezená, pak čirá slabě růžově průhledná zrna titanitu 

 oblých tvarů. Magnetit a ilmenit bývá nezřídka vrouben slabým 

 proužkem titanitu nejspíše původním. Sama zrnka tiťenitová uzavírají 

 místem také ještě drobounký ilmenit. Zvláště povšimnutí hodná jsou 

 ojedinělá oblá zrnka epidutu v amfibolu uzavřená, kolem nichž amfibol 

 jest zcela čerstvý jako jinde, jež tedy třeba jest pokládati za prvotní 

 uzavřeninu amfibolovou aspoň hlavním počtem. Často však amfibol 

 uzavírá mikropoikilicky také četná ovální hruškovitá zrnka křemene 

 nebo živce, 002 až 0'07 mm veliká, pročež průřezy jeho činívají 

 dojem sítkovanosti nebo děravosti. 



Mimo primární epidot hornina obsahuje ještě řádky epidotu 

 druhotného, vyloučeného v puklinkách. Jsou to aggregáty drobných 

 allotriomorfně omezených zrnek, kterým přimíseno jest něco drobného 

 allotriomorfního titanitu. Podobá se, že epidot takový vzniká právě 

 na některých místech rozkladem amfibolu, odkudž se vcezuje do 

 puklin řečených. 



Biotit činí allotriomorfně omezené drobné lupónky srůstajíc 

 místem s amfibolem, jinde pak mezi živci a křemenem uložené. Má 

 hnědou barvu, pleochroismus a absorpci jako biotit v granitu mívá, 

 jen některé průřezy místo tmavého tonu hnědého jeví tmavý ton 

 zelenohnědý; zhášejí rovnoběžně k ploše (001), jsou však jen sporé. 



Apatit činí podlouhlá čirá zrna široká poněkud oblých kontur 

 s hojnými uzavřeninami tekutiny a rud téhož rázu jako v křemení 

 a živcích. 



Struktura. Zrnka základní hmoty jsou ponejvíce - 05 až 0*06 mm 

 \elika, méně často 0*2— 03, zřídka na 5 mm a pravidlem allotrio- 

 iňorfně omezena. Kontury křemene a živce bývají někdy hranatý, 

 někdy laločnaty a směs jejich upomíná na strukturu některých gra- 

 nulitů v řezech dle plochy vrstevnatosti pořízených. Jen některé 

 z větších živců jsou přibližně idiomorfně omezeny činíce mikroskopicky 

 téměř dojem vtroušenin. Na některých místech křemen uzavírává oblá 

 zrnka živcová mikropoikilicky, častěji pak živce uzavírají oblá křemenná 

 zrnka, jak bylo již svrchu poznamenáno, pročež mají v průřezech 

 vzhled dírkovaný nebo síťkovaný. Vtroušené amfiboly jsou rovněž 

 allotriomorfně omezeny, všelijak drobně zubatě a laločnatě, a jen 

 výminkou částečně idiomorfně dle hranolu. Zvláště pak jsou význačný 

 svojí síťkovitou podobou v průřezech, jež vyškytá se velmi často. 

 Obsahujíí drobná (nej častěji jen - 02 až 0'0-A mm dosahující) oblá 

 neb i někdy hranatá zrnka křemene a živce (orthoklasu i plagioklasu) 



Tr. mathematicko-přírodovědecká. 1900. 4 



