50 XVII. J. Fišer: 



inikropoikilicky uzavřená, často tak hojná, že zaujímají značnou část, 

 až i Ys J eno vn itřku. 



Na některých místech křemen nebo živec tvoří na 1 až l 1 ^ mm 

 velké skupiny allotriomorfních zrnek, čímž zdá se býti snad naznačen 

 jakýsi počátek vrostlic porfyro vitých, které však pro veliké překážky 

 nemohly se vyvinouti. 



Pořádek vylučování součástek není tak rozdělen, jako bývá nej- 

 častěji v horninách eruptivních analogického nerostného složení. 

 Vyvinovaly se arci i zde nejprve rudy a zrnka titanitová, pak amfibol, 

 ale zároveň s amfibolem živec a křemen, kterýž byl rostoucím amfibolem 

 hojně uzavírán. Nejspíše vznikly uzavřeniny živce a křemene v amfi- 

 bolu právě vyloučením hmoty své při vývoji amfibolu z magmatu, 

 ale nemohla hmota jejich nejspíše proniknouti z amfibolu ven, snad 

 následkem velkého tlaku nějakého na magma působivšího. I lze poklá- 

 dati za pravdě podobné, že při krystalaci této horniny působil velký 

 tlak, jehož účinkem struktura horniny vznikla jinaká nežli jaká za 

 obyčejných poměrů se shledává. 



Hornina právě popsaná jest tudíž basičtější faciès granitového 

 porfyru vyznačující se hlavně: 



1. nedostatkem vtroušeného křemene, 



2. hojnými uzavřeninami živce a křemene v amfibolu, čímž tento 

 v průřezech jeví se jakoby děravým, podobně drobounkými uzavře- 

 ninami křemene v některých zrnkách živcových způsobem struktury 

 mikropoikilické, 



3. výskytem původního epidotu jako uzavřeniny amfibolu. 



4. O hornině lze dále souditi, že při krystalaci její působil 

 mocný tlak. 



Z popisu hornin vystupujících souvisle od pamětního sloupu až 

 ku kraji žulovému plyne, že horniny ty jeví značnou rozmanitost 

 svého složení. Dle habitu lze nazvati jedny z nich křemitým porfyrem, 

 jiné porfyrem granitovým, opět jiný pruh pak porfyritem dioritovým, 

 také diabas byl konstatován jakož i proměněná hornina, původně nejspíše 

 malchitického habitu. Bylo však shledáno, že horniny tyto na pohled 

 rozdílné vyjma diabas do sebe přecházejí, z čehož lze souditi tuším, že 

 jsou původu společného, ať již vznikly úplné současně nebo sukcessivné. 

 Nejpodstatněji vyniká zde typus granitového porfyru, s nímž většina 

 hornin řečeného místa vykazuje zřetelnou příbuznost. Z té příčiny 



