g XXII. Fr. Vejdovský: 



Veškeré tyto součásti shledal Bütsohli u Chromatium Okeni, 

 Ophidomonas Jenensis, u Monas vinosa, jakož i u Bacterium lineale. 

 U Spirochaete plicatilis jest centrální tělísko vláknité a táhne se celou 

 délkou buňky. Červená zrnka v centrálním tělísku odpovídají chromo- 

 somům v jádrech vyšších rostlin a zvířat. 



Máme-li údaje Bütschliho uvésti v souhlas s poměry nalezenými 

 v bakterii Gammara garšinského, nebude nám nesnadným vyložiti věc 

 takto. „Rindenschicht" Bütschliho odpovídá naší periferické cyto- 

 plasme, jež ve stavu mladistvém jest totožná s celou cytoplasmou 

 buněčnou. V ní utvořily se na přídě a zádi veliké vakuoly tukové^?), 

 kdežto centrální cytoplasma valně se zhustila, pročež se intensivněji 

 barví, než vrstva periferická. Tato centrální plasma s vakuolami jest 

 totožnou s „Centr alkö rp er u Bütschliho. Tudíž toto poslední nemůže 

 býti jádrem. Co jsou červená tělíska v „Centrálním tělísku" vylo- 

 žíme níže. 



Autorita Bütschliho byla asi příčinou, že valná část bakteriologů 

 přidala se k jeho výkladu, ano Wahrlich tak věrně jej napodobí, 

 že bakteriím vůbec upírá cytoplasmu a celé tělo jich uznává za jádro, 

 blanou buněčnou obdané. V jádrech těch pak jsou jen zrnka chroma- 

 tická přítomna. V podobném smyslu vyslovili se Wager, Frenzel, 

 Zettnow, Sevjakov a j. 



3. Dle třetího výkladu, v jehož čele stojí Babes, objevuje se 

 jádro ve způsobu malých zrnek, jež se vůči barvivům různě chovají. 

 Ernst dokázal tak i u Oscillarií a jsou to zajisté ona zrnka, jež 

 Butschli jako součást domnělého jádra zove „rotheKornchen". Taktéž 

 Protopopov a Zueal vyslovili se ve smyslu Babesově, Zukal rozeznává 

 docela i bakterie jedno- dvou- i vícejaderné, dle toho, kolik zrnek 

 v těle bakterií nalezl. 



Velmi se mně zamlouvají výklady Sjöbringovy, fi ) který rozeznává 

 v těle bakterií dvojí zrnka dle polohy a dle chování se k barvivům. 

 Ona, jež se barví karbolomethylenovou modří, jsou četná, mohou však 

 spojiti se v jedno ovální, centrální tělísko. V nebarveném stavu jeví 

 se jako vakuoly a jsou to vesměs části jádra. Zrnka ta mohou býti 

 i polárně uložena a spojena vlákénky, jindy zase jdou do středu, 

 kde zaujímají místo jakési „Aequatorialplatte." I jsou to zkrátka dle 

 S.tubrixga jevy karyokinese. Konečná věta tohoto pečlivého autora zní 



6 ) Nils S.IÜBRINQ, Ueber Kerne und Teilungen bei den Bactérien. Centralbllt. 

 f. Bact. und Parasitenkunde. Bd. XL 1892. 



