K ústroj tiosti a vývoji bakterií. Cj 



takto : „V těle bakterií dají se jako v každé jiné buňce dokázati 

 dvojí součásti, jádro a tělo buněčné, jež však nejsou vždy od sebe 

 rozlišeny." 



4. Sjübring vlastně by měl příslušeti již do čtvrté kategorie 

 autorů, kteří uznávají za pravé jádro bakterií jakési v středu těla 

 ležící tělísko. Poněvadž však se zabývá ještě „červenými tělísky", ač 

 správně, ano nejsprávněji ze všech dosavadních autorů povahu jich 

 určil, kladu jej ještě do kategorie třetí. 



Roku 1888 popsal Schottelius u velikých druhů, hlavně však 

 u Bacillus anthracis ono v středu bakterie ležící tělísko za jádro, 

 které ale u tyčinkovitých druhů jest rovněž protažené v délce těla, 

 u mikrokoků pak kulaté. Vyskytuje se však v této podobě pouze 

 u živých a života schopných buněk, kdežto u individuí odumírajících 

 v zrnka se rozpadá. 



V nejnovější době o povaze jádra vlastního vyslovili se Arthur 

 Mayer a Dr. Feinberg, ač ne s takovou rozhodností a pečlivostí 

 výkladu, jako před nimi Sjübring. A. Mayer barvil bakterie formol- 

 fuchsinem. Z obrazů, které podává, soudím, že intensivně červeně se 

 barvící tělíska mohou odpovídati jádrům. Ovšem kreslí jich více 

 v každé buňce, tak u př. u B. asterosporus 3, vykládaje je jakožto 

 „Sporenanlagen". (Fig. 57 — 62 a j.). Ze spor vypučelé bakterie mají 

 dle A. Mayera i — 2 jádra, jež se později zmnoží až na 6. V tyčinkách 

 klidných udává počet jader 1 — 6. I zastává povahu jádrovou hlavně 

 dle stejné velikosti pozorovaných jím tělísek a že objevují se již před 

 tvořením se tuku ve sporách a „Keimstäbchen". I zavírá pozorování 

 své takto: „Es ist also wahrscheinlich, dass diese „Kerne" ein proto - 

 plasmatisches Organ der Bacterienzelle sind." 



Feinberg užívaje Romanovského směsi methylenové modři s roz- 

 tokem eosinu, snaží se touto cestou rozhodnouti otázku jádra. Skutečně 

 také netoliko v bakteriích hnilobných, nýbrž i v pathogeních malých 

 druzích zjistil v těle bakterií vnější vrstvu cytoplasmatickou modře 

 zbarvenou a nitro červené, kterýžto obsah vniterný pokládá za jádra. 

 Nepochybuji, že touto cestou, eosinem zbarví se jádra a že tělíska 

 viděná autorem, skutečně jsou jádra. Jisté také jest, že Feinberg 

 viděl skutečně figury dělícího se jádra, bylo by však rádno, aby podány 

 byly zprávy o těchto tělíscích při silnějších zvětšeních. 



