K ústrojnosti a vývoji bakterií. \\ 



centrálná cytoplasma. V ní, v každém případě a bez výjimky, tedy 

 v nrillionech jedinců nalézám tělísko v centru ležící, kulovité, pikro- 

 kannínem dokonale zbarvené (j). Jest to pravé jádro buněčné. Rovněž 

 tak nalézáme po zbarvení haematoxylínem ve všech tyčinkách ; uvnitř 

 zhustlé centrální cytoplasmy leží temně violové, druhdy až i zčernalé 

 tělísko kulovité, — jádro buněčné. — Neméně i po pouhém zbarvení 

 pikrokarmínem. V centrální cytoplasme opět se objevuje jádro více 

 méně intensivně zbarvené. Zrovna tak i v dospělých bakteriích, jichž 

 skupiny pohlceny byly leukocyty. Působení leukocytů samých má asi 

 na pozřelé bakterie nepatrného vlivu rozrušovacího, ježto struktura 

 tyčinek jeví se zde zrovna v těchže jemných poměrech, jako ve stavu 

 volném, t. j. v haemolymfé. 



Že tělíska ta nemohou býti ničím jiným, než jádry, dokazují 

 tyto věcné skutečnosti: 



1. Jádra leží pravidelně a bez výjimky vždy ve středu cytoplasmy 

 centrálně, t j. ve středu buňky samé. Ani v jediném případě nenalezl 

 jsem odchylky. Jádro jest tudíž vázáno zhustělou centrální cytoplasmou 

 na své místo. O nějaké centrální Vakuole v těchto místech, již zastává 

 Migula a jiní, nemohu bližších zpráv podati ; možno však, že hyalíní 

 dvůrek kolem jádra, který se zvláště na praeparátech pikrokarmínových 

 objevuje, představuje jakousi vakuolu, která však není totožnou s va- 

 kuolami polárními. Také se neobjevuje pravidelně na všech praeparátech 

 a v individuích, zbarvených haematoxylínem, vůbec nenalézám nijaké 

 stopy po ní. 



2. Jádro naší bakterie zachovává ve všech případech stejnou 

 velikost a tvar. Jest čistě kulaté, zřídka kdy poněkud maličko protáhlé. 

 Takovou stálost ve tvaru a velikosti nezachovávají zrnka uvnitř 

 bakterií, která možno pokládati co do původu za různorodá. 



3. Známo, že nejlepší činidla pro důkaz jádra buněčného 

 poskytují barviva karmínová a haematoxylin. Těmito také objevují se 

 tělíska v těchže nuancích zbarvená i v buňkách naší bakterie, a tudíž 

 z hlediště mikrochemického není pochyby, že zde máme co činiti 

 s pravým jádrem buněčným. 



Hlavní námitky proti mému výkladu mohly by býti tyto: 



Předně, že struktura jader těchto jest příliš jednoduchá, že 

 nemohu mluviti o bláně jaderné, o sítivu, o chromosomech, nucleolech 

 atd. Proti této námitce lze uvésti toto. Blána bezpochyby na našem 



