2 XVIII. F. Vejdovský: 



ridû, z nichž jsem k tomu cíli vyšetřoval několik druhů Niphargfi 

 (N. puteanus, Kochianus, elegans etc >, jakož i domácí druh Gammarus 

 pulex a jiný toho rodu druh z jezera Garšiny ve Švýcařích. 



1. Tykadlová žláza gam m arid ů. 



Tvar míšku coelomového Nipharga rozeznává se od míšku oby- 

 čejného blešivce; u prvého jest míšek coelomový jednoduše váčkovitý 

 bez postranních laloků a zaujímá celý přední, postranní a spodní 

 prostor laloku druhých tykadel. U Gammara jest sice poloha tatáž, 

 avšak míšek vybíhá v postranní lalok, kterýžto celou basi zduřelého 

 článku tykadel zaujímá a následkem toho objat jest závity nefridia. 

 Tvar ledvinitý, který Grobben ve své známé práci pro G. marinus 

 jakožto významný označuje, neplatí jistě pro G. pulex, u kteréhož 

 též ústí nefridia do míšku jeví se zrovna tak jako u Nipharga, totiž 

 na vnější straně míšku a nikoli v prohloubení mezi oběma postran- 

 ními laloky („jež se mohou srovnávati s hilem ledvin" Grobben), jak 

 udáno pro G. marinus. 



Histologická struktura míšku coelomového byla častěji, jmenovitě 

 Grobbenem, Clausem atd. vylíčena. Sestává z epithelu, jehož buňky 

 hrbolatě se klenou do nitra míšku" (Gbobbes). Buňky Gammara jsou 

 hustěji vedle sebe sestaveny a zrnitou cytoplasmou vyplněny. Sedí 

 na jemné, avšak resistentní bláně oporné, jak již také od Guobbesa 

 bylo vytčeno pro Gammara a Lucifera. Zevrubně možno se o existenci 

 této basální blány přesvědčiti na řezech zvířaty, která delší dobu 

 ležela v líhu, jejich tkáně jsou více méně macerovány, buňky epíthe- 

 lové ve váčku oddělí se od blány basální a leží v dutině míšku 

 jakožto kulovitá, jádry opatřená tělíska Blána basální zůstává však 

 neporušenou ve své původní poloze. 



Míšek jest četnými trámečky podpůrnými připevněný ku nízké 

 hypodermis. Jednotlivé buňky epithelu miskového vysílají tlusté a resi- 

 stentní výhonky, jejichž hmota se v jisté míře liší od plasmy buněk 

 epithelových. Jeví se jemně podélně proužkovanou, jest lesklá a pa- 

 trně tužší konsistence, než vlastní cytoplasma. 



Tytéž poměry histologické platí i pro míšek coelomový u druhů 

 Niphargů. Jediný rozdíl je ten, že se zde objevují stěny mnohem 

 plošší a sestávají poměrně z menšího počtu buněk. 



Prostor mezi míškem coelomovým a hypodermiis představuje prvo- 

 tnou dutinu tělesnou čili haemocoel, ve kterém probíhají zmíněné 

 výše trámečky podpůrné mezi míškem a hypodermis. Haemolymfa 



