Morfologie t. zv. žlázy tykadlové a skořápečné. 9 



vnější žlaznaté vrstvě na vinutém kanálku Amphipodů, jakož i nízké 

 pojivné vrstvě buněčné na skořápečném nefridiu Isopodů. Zkrátka ve 

 siněru srovnávací anatomie není rozdílu mezi výměsnými orgány 

 annulatů a korýšů. 



Nálevkový apparat korýšů liší se arciť u vysoké míře od nálevky 

 annulatů: předně nepatrným počtem buněk, za druhé nedostatkem 

 brv a za třetí přítomností svalu okružního. Avšak veškeré tyto modi- 

 fikace vyvolány byly zajisté změnou funkce při odstraňování tuho- 

 tekutých hmot exkrečních z míšku coelomového: z „normální" ná- 

 levky annulatů vznikl trojbuněčný, sfinkterem řízený apparat klapkový. 

 Přítomnost pak této nálevky na nefridiu korýšů s dostatek poráží 

 názor, že míšek coelomový jest homologický s vířivou nálevkou annu- 

 latů (Waite). 



Vzhledem k morfologickému významu apparátu nálevkového pova- 

 žuji za důležité otázku přetřásati, zda-li buňky nálevky geneticky 

 přísluší epithelu coelomovému, či vznikly-li ze stěny kanálku. Řešení 

 otázky této v příčině srovnávací anatomie jest dosti obtížné, ježto 

 nálevka někdy přímo do coelomu (Niphargus), jindy zase do nefridia 

 (Gammarus, Isopoda, Decapoda) se otvírá. V prvém případě mohly 

 by se buňky nálevkové vykládati jako příslušné k stěnám kanálku, 

 v druhém případě, jakožto změněně buňky míšku coelomového. 



Té chvíle mně nezbývá, než kloniti se k názoru druhému a to 

 z těchto důvodů: Předně jeví se buňky nálevky jako přímé pokračo- 

 vání nízkého epithelu coelomového. Za drahé podporován jest náhled 

 tento reakcí mikrochemickou. Buňky nálevkové Gammara, zbarvené 

 Heidenhainským haematoxylinem železitým, jeví se v celém svém obsahu 

 úplně černými, totiž zrovna tak, jako buňky míšku coelomového, 

 kdežto buňky kanálku současně jen nepatrně ztemní. Třetí posléze 

 důvod pro onen názor je ten, že apparat nálevkový postrádá onoho 

 mesoblastového obalu, jenž zprovází ve způsobe žláz celou stěnu 

 kanálku. 



Definitivně rozhodnutí této otázky nutno ovšem ponechati 

 badání ontogenetickému. Co však se až dosud ví o způsobu vývoje 

 nefridia korýšů, to vše ukazuje k 'tomu, že ústroj ten vzniká ze 

 zdrojů dvou. V ohlede tomto podáno bylo již více zpráv, z nichž ony 

 nejnovější zdají se býti nejspolehlivějšími. Souhlasně z nich jde na 

 jevo, že kanálek nefridiový vzniká z epiblastu, kdežto míšek coelo- 

 mový nezávisle od něho povstává jakožto samostatný základ meso- 



