Studie o nervové soustavě Phalangiinů. 3 



se záhy dělí na dva a tyto ubírají se ku středním očím, kdežto vnější 

 dva innervují oči postranní. 



Jak patino, upadl zde Tulk v omyl, který se již několika bada- 

 telům přihodil: pokládal totiž vnější otvory t. zv. Krohnových žláz 

 za oči. Týž omyl přihodil se ještě o 19 let později Leydigovi a te- 

 prve Krohs (1867) seznal pravý stav věci, prohlásiv domnělé po- 

 stranní oči za vývody žláz. Pozoruhodno je, že R. H. Meade již roku 

 1855 mluví pouze o dvou očích Phalangidů, ačkoliv byl již staršími 

 autory na domnělou přítomnost dvou páru očí upozorněn. Výkladu 

 pro svoje tvrzení však nepodává. 



Dále popisuje Tulk hru dní ganglia. Tato část nervstva je velmi 

 mocně vyvinuta, ježto jí přísluší úkol uváděti v pohyb ohromné nohy. 

 Je bledší barvy než mozek a značně pevnější konstituce. Má podobu 

 podkovy, tvoříc za oesofagem část příčnou a po obou stranách vý- 

 běžky do předu obrácené. Hrudní ganglion splynulo bezpochyby ze 

 dvou nebo i několika ganglií. 



O histologické struktuře pronáší se Tulk následovně: 

 „ . . . an aggregation of globules, very distinct in the first, 

 where they resemble somewhat vesicles of fat, which háve coalesced 

 together so as to form an irregulär kind of network. The nervous 

 fibres which pass either to or froin these ganglionic enlargements 

 appear to cease abruptly when they arrive at the latter and become, 

 as it were, amalgamated with their structure." 



Zvláštností nervstva jest, že může se v těle pohybovati pomocí 

 svalů, které jsou direktně na nervstvo inserovány. 



Jak patrno, ušla Tulkovi t. zv. „Skeletplatte" („lame aponévro- 

 tique", „endosternit" pozdějších autorů). Leydigeii (1862) nalezená. 

 Tulk pokládal tento orgán za vlastní hrudní ganglion, jak tomu na- 

 svědčuje obrázek v jeho práci. Ona podkovovitá část za oesofagem 

 není nic jiného, než t. zv. endosternit. a k tomuto inserují se svaly, 

 nikoliv ku nervstvu samotnému. 



Optický nerv není jeden, jak Tulk udává, nýbrž hned od počátku 

 vycházejí z mozku nervy dva. U Tulka se tomuto omylu nedivíme. 

 rovněž tak ne u Leydiga (1862). ale překvapuje nás v učebnici srov- 

 návací anatomie Yogta a Yuxga (1889 — 1890), ježto již Leydig sám 

 ve svém „Vom Bau des thierischen Körpers* svůj původní mylný 

 názor poopravil, což je více než 20 let před vyjitím Yogt-Yuxgoyy 

 učebnice. Ostatně by byl postačil pouhý jednoduchý průřez obyčejným 



i* 



