O varietách a anomáliích tvrdého patra lidského. ;;.'; 



řiději u nynějšího obyvatelstva „starobavorského" , zvláště zřídka u mni- 

 chovských venkovanů (6°/ u çf, 11% u 9)- 



V práci D. Bartha, po smrti téhož G. A. Güldbeägem vy- 

 dané 74 ) konstatuje se četné vyskytnutí se (v 40°/ ) tohoto znaku na 

 lebkách staronorvéšských (z jihozápadního Norvéžska), většinou asi 

 500 let starých; jinak nacházel se v stejném poměrném počtu na 

 lebkách brachy staphylinních (s poměrně krátkým patrem), jako na 

 lebkách leptostaphylinních (s dlouhým patrem). 



Konečně nalezl J. Juergenson 75 ) znak ten na lebkách jurjevských 

 z XVI. — XVIII. století, které pocházely nejspíše od osob vzneše- 

 nějších. 



Vedle významu, který připisován byl naduřenině středopatrové 

 jako symptomu pathologickému a jako maku plemennému, byl ji při- 

 kládán také význam maku degenaračního. Dr. P. Näcke v Hubertus- 

 burgu 76 ) vyhledával totiž torus palatinus u 1449 osob zdravých a cho- 

 romyslných; celkem nalezl jej v 21*9°/ ; u žen vyskytoval se častěji 

 (23'6°/o) než u. mužů (14 - 4° /0 ); hlavně však „přibýval počet postupně 

 od duševně zdravých (15 # 5 / ) ku choromyslným a k zločincům (34*4 / 

 u žen zločinných) a sice stejnoměrně s ostatními t. zv. degeneračními 

 známkami. . . Nápadné jest — píše Näcke — převážné vyskytování 

 se naduřeniny té vedle širokého, mongoloidního obličeje s širokým 

 patrem™) Pro souvislost s přijící nemluví ničeho, ale ovšem mnoho 

 pro vztahy ku jiným poruchám výživy, hlavně druhu rhachitického, 

 jelikož torus se stává četnějším s přibýváním degeneračních známek, 

 které se z velké části odvozovati dají z anomálií nutričních. Atavistický 

 význam nutno mu odpírati." Již u plodů se vyskytuje; častěji byl 

 viděn u dítek a naopak nemizí ani v stáří při jinak patrné atrofii. 



gottingské byl však tento znak Merkelem nalezen ve značném percentu. (Verh. 

 d. Anat. Ges. auf d. V. Vers, in München. 1891. v Anat. Anzeiger VI. 1891. 

 Ergänzungsheft p. 243.) 



74 ) Norrönaskaller, Crania antiqua in parti orient. Norvegiae merid. in- 

 venta. Christiania 1895. réf. Centralbl. f. Anth. II. p. 125. 



,5 ) 1. c. 



76 ) D. P. Näcke: Der Gaumenwulst (Torus palat.) ein neues Degenerations 

 Zeichen. Neuolog. Centralbl. XII. 1893. p. 402. — Verbrechen und Wahnsinn beim 

 Weibe, 1894. Anhang IL p. 224. 



") Vyskytnutí se tohoto typu vysvětluje Naecke částečně jako varietu, 

 částečně jako návrat k skutečnému typu mongolskému následkem smísení v dří- 

 vějších dobách. Srv. však udání Barthovo, o stejné četnosti toru na lebkách bra- 

 chystaphylinních a leptostaphylinních. 



Tř. mathematicko-přírodovčdecká. 1900. " 



