O varietách a anomáliích tvrdého patra lidského. 35 



Podle toho, který stupeň vyvýšení aneb naduření se vyžaduje 

 pro oprávněnost mluviti o toru palatinu a podle toho, čítají-H se^také 

 tyto místní t. j. přední, střední nebo zadní naduřeniny mezi případy 

 toru palatinu vůbec, vypadnou také statistiky různě. — Tím vy- 

 světlují se částečné odchylky v udáních některých autorů. Nelze tedy 

 beze všeho sloučiti statistiky různých badetelů, když i výsledky 

 zkoumání téhož autora lze mezi sebou porovnávati, je-li jen počet 

 pozorovaných případů dostatečný. 



Podávám pak v připojené tabulce (str. 36.) přehled výsledků 

 prohlídky své sbírky lebek. 



Z přehledu toho jest především patrno, že na českých lebkách 

 venkovských (z Mělníka, ze Zálezlic a z Horní Pěny) se vyskytuje úplný 

 torus palat, asi v tom poměrném počtu, v kterém jej Killermann na- 

 lezl u sousedních kmenů německých; přibereme-li však k tomu ještě 

 některé nebo veškeré druhy částečného vyvinutí této naduřeniny, 

 vzroste poměrný počet jejího vystoupení na číslice Killermannem, Lis- 

 sauerem, Stiedou atd. pro různé kmeny slovanské udané. Dle všeho 

 zdá se však, že většina autorů brala zřetel pouze na úplně vyvinuté 

 tvary. Pak by torus palatinus se ovšem nevyskytoval poměrně četně 

 na nynějších lebkách českých. 



Dále jest z podaného přehledu patrno, že na staročeských leb- 

 kách se jeví znak ten poměrně častěji ; proto nemůže býti znakem ple- 

 menným, alespoň ne trvalým znakem plemenným, nýbrž může se 

 během doby zmírniti nebo ztráceti. To vzbuzuje podezření, že se tu 

 jedná spíše o znak zaviněný určitými vlivy zevními, ačkoliv již Ca- 

 rabelli upozornil výslovně na jeho dědičnost. 



Na 25 lebkách osob choromyslných a 10 lebkách zločinců, které 

 jsem mohl přehlédnouti — nedostatečný to ovšem počet — nevysky- 

 toval se torus pal. četněji, ba naopak řidčeji než na lebkách nor- 

 málních. 



Ohledně vlastních příčin vzniku naduřeniny středopatrové byly pak 

 projeveny různé názory, nehledě ani ku dávno opuštěnému výkladu 

 Chassaignacoyu, že představuje zjev pathologický t. j. symptom přijíce. 



Tak považuje Rüdinger 79 ) torus palatinus za „výsledek určitého 

 se chování žláz na tvrdém patře". V střední ploše tvrdého patra na- 

 cházejí se tyto žlázy totiž spoře a nečiní zde proto žádný odpor proti 

 zduření, kdežto v právo a v levo poblíže výčnělku alveolárního jsou 

 uloženy značně vyvinuté skupiny žláz, jež zde tvoří přímo kostěná 



»•) 1. c. 



3* 



