6 XXVIIL F. Vejdovský 
podermálnými, zadním pak naduřelým koncem trčí hluboko do paren- 
chymu tělesného. Celá žláza naplněna jest, jak praveno, hustou te- 
kutinou, jež se, jako rhabdity, barví v pikrokarmínu homogeně žlutě, 
jádra však objeviti se mně nepodařilo. 
Pokud zvíře není podrážděno, jeví se žlázy hyaliní v řečené po- 
době, ústíce pouze malým porem na venek. Červ však podrážděný 
tlakem krycího sklíčka ihned ukazuje na fysiologickou povahu těchto 
žlaz. Tehdy reagují žlázy o přítrž a na celém povrchu těla objeví 
se hyaliní, světlo lámající kuličky ve způsobě krůpějí, jež z řečených 
porü prýští a delší dobu zevní otvůrek ucpávají. Teprvé po delší 
době utrhují se krupičky tyto, načež prýští ze žlázy kulička nová. 
Voda patrně působí na změnu obsahu hmoty této, jež jako by 
zevní blankou byla uzavřená; i počíná se nejprvé na zevním polu 
hyaliní tekutina kaliti, t. j. sráží se v zrnka šedá, silně světlo lá- 
mající, později zkalí se celá kulička a odpadává od těla. 
Dle všeho představují tedy žlázy hyaliní ochranný apparát jakýsi, 
jenž proti zevním útokům může výhodně působiti; mimo to veliký 
počet žlaz těch v okolí úst nasvědčuje, že tekutinou vyloučenou 
z hyaliních žlaz může zvíře i kořisť svou usmrtiti, aneb aspoň se- 
slabiti. I možno v ohledě fysiologickém hyaliní žlázy srovnävati 
s nematocysty jiných turbellarií; zde působí při obraně a přijímání 
potravy vymrštěné vlákno žahavé, u Bothrioplany — a patrně též 
u Prorhynchus hygrophilus — vyprýštělá vazká tekutina. 
2. Jednobuněčné žlázy hnědé jsou sice u Bothrioplany velmi 
řídce roztroušené, za to však svou velikostí a obsahem vždy ná- 
padné. Nalezal jsem je v největším rozsahu vývoje jna břišní ploše 
těla po obou stranách jícnu, v menších rozměrech tu a tam na břišní 
straně celého těla. Ústrojnost jejich lze výhodně sledovati na obrovských 
žlazách. Prozrazují se vždy svým hnědým neb hnědavým zbarvením 
a rozvětvením. Z pravidla sestává taková žláza z hruškovitě neb ku- 
lovité naduřelého těla a ze zúženého stonku. V naduřelém těle 
malých žlázek hnědých jest hrubozrnný hnědý obsah, přecházející i do 
stonku v němž bylo těžce lze dokázati vývod. Netoliko tělo, nýbrž 
i největší čásť stonku leží vlastně v parenchymu a jen zevnější část 
stonková jest vklíněna mezi buňky hypodermálné. Tělo těchto velikých 
žlaz jest rovněž naplněno hrubozrnnou hnědou hmotou, v níž však se 
objevují již krůpějky bezbarvé tekutiny; někdy však převládá tato 
bezbarvá hmota, takže tělo jeví ráz pěnitý, anat hnědá látka tvoří 
jakési hnědavé kontury bezbarvých krůpějí. 
