2 XXX. Jindřich Lad. Barvíř 
psal o nich v NommeRově topografii Cech!). Arcit nepodává tekto- 
nických udajův, ale přece seznal i ten úkaz, že granulit přechází na 
některých místech v rulu. Po něm zkoumal ony krajiny Fern. 
v. Hocusrérrer v létě 1853 a uveřejnil výzkumy své roku následujícího 
v ročnici c. k. říšského geologického ústavu ve Vidni?). Ku práci své 
přiložil profily a přehlednou mapu geologickou, kterážto vyobrazení 
i při čtení pojednání tohoto mohou prozatím posloužiti“). Hocasrerrer 
dosvědčuje na straně 3. svého pojednání, že ZrrrE rozšíření granulitu 
na mapách vyznačil dosti správně, a prohlašuje dále granulit i rulu 
s ním sousedící za členy krystalinických břidlic. Pozorováním tekto- 
nického slohu jejich dospěl k úsudku, že hlavní tři okrsky gra- 
nulitové: u Prachatic, Křišťanova a Krumlova každý činí zvláštní, 
koncentricky složený elipsoid, objatý rulou, s nížto byl se současně 
vytvořil. Jak elipsoidy ty si myslil, znázornil na tab. I., výkrese 5. 
a 6. ve zmíněném pojednání, 
Po Hocasrerrerovr procestovali také všecky granulitové okrsky 
v jichozápadních Čechách Jax Krrsöt a Run. Hecwxacxer‘), ale není 
mi známo, zdali činili podrobnější tektonická pozorování. Aspoň dosud 
nebyla uveřejněna. V geologii prof. Jana Krzsömo°) nečteme žádných 
podrobnějších udajův. 
O krajině Krumlovské psal také M. BoxxErov“), který granulit 
Krumlovský klade do niveau nad rulu. Týž okrsek procestoval také 
J. LEnmann’) a potvrzuje tektonická pozorování v. HocHSTETTEROVA, 
ale o konklusích z nich učiněných mluví jen vyhýbavě. Spolu do- 
svědčuje, že granulitová hornina tamnější se shoduje se granulitovou 
horninou saskou, jako již před ním bylo tvrzeno. 
") Jou. GorrFRrED Sommer: Das Königreich Böhmen. IX. Theil. Prag 1841, 
pag. XVI, XVIL a 221—222. 
2) Jahrbuch der k. k. geolog. Reichsanstalt, V., 1854, p. 1—67. — Výtah 
z pojednání jeho podal Krzröt v „Živě“, ročníku III. (1855) na str. 8. a násl. 
5) Sám měl jsem po ruce při studiích svých také geologické mapy těch 
krajin z c. k. říšského geol. ústavu, pak i mapy, zhotovené v c. k. vojenském 
zeměpisném ústavu ve Vídni ve měřítku 1:25000, dle níž jsou také udávána 
všecka čísla výšek nadmořských. Poněkud lze poměry terénu sledovati již dle mapy 
gener. štábu, zhotovené ve měřítku 1 : 75000. 
4) Tscuermar, Mineralog. Mitth., 1873, p. 273 a 281. 
5) Jan Kazjčí: Geologie. V Praze 1877, pag. 294—296. 
9) Annales des Mines, 1879. Ref. v Österr. Zeitschr. f. Berg- und Hůtten- 
wesen 1879, pag. 256 a násl. od C. Egysra. 
7) Dr. J. Lemmann: Untersuchungen über die Entstehung der altkrystali- 
nischen Schiefergesteine. Bonn 1884, pag. 238—241. 
