O granulitovych „elipsoidech“ u Prachatic a Křišťanova. 2 
O granulitovém okrsku Prachatickém psal před sedmi léty také 
Kuren v. ČameRLaxpER"), práce jeho však jest celkem jenom petro- 
grafická. 
Nejdůkladnější zprávy o tektonicko-geologických poměrech bé- 
lokamü jihočeských máme doposud přece jen od v. HocusverrERA. 
Jenže v. HocHsrerrER pokládal nynější směry a úklony granulitu 
a ruly s ním sousedící ve krajinách našich za původní, vzniklé při 
krystalisaci obou hornin, což jest ovšem supposice dosahu velikého 
a musila by býti odůvodněna. Připomíná pak na str. 66. své práce, 
že úsudky svoje činí na základě směru a úklonu hlavního rozpukání čili 
| plátkovitosti granulitu, jakožto následku schladnutí hmoty původně 
horké a tekuté. I dodává, že s rozpukáním tím sice směr a úklon 
rovnoběžného slohu ponejvíce souhlasí, avšak že jeví nezřídka přece 
velké úchylky. 
Jest ovšem pravda, že povaha paralelní struktury granulitu 
místem se měnívá. Potřebí jen pozorovati větší otevřené lomy gra- 
nulitové, a nezřídka uvidíme zjevy, upomínající na fluidální sloh, tu 
a onde pak dokonce zatáčení vrstev. Ale to jsou přec úkazy jenom 
místní, omezené na malé prostory, většinou pak pozoruje se přece 
dosti zřetelně zachovávání jednoho převládajícího způsobu rovnoběž- 
ného vrstvení na prostoře značně velké. Tak právě rovnoběžná skruk- 
tura granulitová u Prachatic, pomyslíme-li si vrstvy granulitu jen 
poněkud k sobě prohnuté, má celkem stavbu konvexní, u Křišťanova 
pak převládá úklon jihozápadní. U Prachatic činí západovýchodní čili 
kratší průřez granulitového klenutí téměř jeden velký konvexní oblouk 
na podstavě kolem 8 km dlouhé (pokud se vidí), delší pak průřez — 
severojižní — má přes 12km délky. U Křišťanova kratší průměr 
okrsku granulitového — severojižní — přesahuje 5 km, delší — zá- 
padovýchodní — přesahuje 11 km. 
Tu pak nezdá se pisateli těchto řádků již a priori, zvláště pokud 
se týče velkého, třeba jen přiblížného oblouku vrstev granulitu Pra- 
chatického, býti pravdě podobným, že by tak velký oblouk byl se vy- 
tvořil již původně při krystalisaci hmoty měkké, spíše domníval by 
se také již a priori, že převládání rovnoběžného uspořádání součástek 
horniny na prostoře tak velké poukazuje snad na značně stejnoměrné 
poměry krystalisační, a při takových že by na téže prostoře převlá- 
dal snad přece celkem směr horizontální, třebas i na některých mí- 
stech s různými odchylkami. I přemýšlel jsem, nebyla-li by stavba 
') Jahrbuch der k. k. geol. Reichsanstalt, XXXVIL, 1887, p. 117—142. 
1 
