2 I. E. Maixner: 



dloužená mícha anaeniickou a nejsouc živena pozbývá své funkcionelní 

 uzpůsobilosti. Dlužno tudíž v prodloužené míše hledati vlastní podnět 

 akcelerace, ana chová střed excitomotorických srdečních nervů (cen- 

 trum akcelerujících nervů). 



Jsou-li karotidy volny a krvácí-li zvíře, dojde ku anaemii mo- 

 zkové a prodloužené míchy, anaemii pak ku podráždění excitomotori- 

 ckého středu a tím ku rychlejšímu stahu srdečnímu. Má-li se tudíž 

 akcelerace dostaviti, musí krev karotidami volně prouditi, jinak krvo- 

 tokem přivoděná anaemie nemůže na excitomotorický střed působiti. 



3. V třetím pokusu, který v. Bezold provedl, mícha opět se- 

 trvala netknuta, byla ale sympathická vlákna, nacházející se v okolí 

 srdce kauteriem zhubena. Při umělém krvotoku došlo ku klesnutí 

 tlaku a retardaci pulsu. Z toho v. Bezold vyvozoval, že excitomoto- 

 rická srdeční vlákna míšní drahou se ubírají a do hrudní části sym- 

 pathiku vnikají. Jest pak přirozeno, že když vlákna ta zhubena byla, 

 krvotok akcelerace srdečního pohybu vzbuditi nemůže, nýbrž oblenění 

 následkem pokleslého srdečního tlaku. 



Z experimentů těch vyplývá, že akceleraci tepu možno zabrániti 

 buď podvázáním karotid neb protnutím veškerých sympathických vláken, 

 která ku srdci se ubírají. 



Dvě léta později v. Bezold pokus ten modifikoval. Proťal míchu 

 a uzpůsobil krvácení — následek toho byl : klesání krevního tlaku 

 a retardace pulsu. Úsudky byly stejný: tím, že excitomotorické dráhy 

 protneme, odloučíme je od jich středů, a proto nedostavuje se akce- 

 lerace srdečního pohybu — v. Bezold hájil tudíž tento úsudek: Živé 

 srdce, jsouc zbaveno innervačních podnětů, při jinak neporušeném 

 oběhu krevním zjevuje akceleraci pohybu, je-li tlak krevní zvýšen, 

 zlenění, je-li krevní tlak snížen. Jelikož po krvotoku klesá tlak krevní 

 a srdce rychleji tepe, místo aby akce srdeční důsledně se retardo- 

 vala, musí jiný podnět trvati, který je ku větší činnosti podněcuje, 

 u tím jsou excitomotorické nervy srdeční. Z toho tedy vyplývá, že, 

 když organismus krvácí a anaemie excitomotorických středů se do- 

 staví, tato na srdci se hlásá a srdce pro jich podráždění i při nízkém 

 tlaku rychleji tepe. 



Nelze popříti, že pokusy v. Bezoldovy v době, kdy provedeny 

 byly, pro jich důvtipnost se zamlouvaly a proto také proti dedukcím, 

 které z nich vyvozeny byly, jen málo namítáno býti mohlo. 



Nelze ale pomlčeti, že v době, kdy v. Bezold své pokusy konal, 

 methoda experimentační v té míře zdokonalena nebyla, jako nyní ; ne- 

 byly známy aspoň cesty, pokus tak provésti, aby srdce zbavené in- 



