Elektrické měření účinku světla na desku fotografickou. 01 



se pohybovati proužkem plechovým, čímž bylo možno bezpečněji kon- 

 statovati úplné zmizení viditelného osvětlení v poli. Světnic,*' při po- 

 zorování úplně zatemněna a pozorováno pod tmavým suknem, když 

 oko si na tmu uvyklo. Destičky zkoumané nalepeny byly na desku E 

 v tom pořádku, aby se od nejtmavší postupovalo k nejsvětlejší, tak 

 aby zorné pole bylo stále úplně tmavým. Klínem M pohybováno tak 

 dlouho, až se při přechodu proužku polem dal právě tento pohyb 

 sledovati, pak zatemněno zorné pole o něco více a když pohyb proužku 

 právě již sledovati nebylo možná, stisknuta páka zaznamenávající 

 postavení klínu. 



Odečtení fotometru úměrno jest příslušné tlouštce klínu, je-li 

 tato d, pro případ, že světlo lampy prochází čistou deskou skleněnou 

 u E, tak že intensita světla na klín dopadajícího jest J, platí 



i=zJlO~ ad , 



kde i značí intensitu světla klínem procházejícího, která jest tak ne- 

 patrná, že při ní již pohyb předmětu oko nerozeznává; a jest kon- 

 stantou. 



Vsuneme-li místo skleněné desky E ještě desku fotografickou, 

 jest podobně 



1 = ^10-°^ 



Z obou rovnic vychází 



log l-ý\ = a (d — dj). 



Jest tedy opacita desky fotografické úměrná rozdílu d — d v 

 kde d značí konstantu, pokud se na zdroji světla a celém uspořádání 

 nějaká změna nestane. 



Po krátkém cviku docíleno opakováním téhož měření (při téže 

 řadě pozorování) maximálních rozdílů 05 dílce na fotometru, při čemž 

 rozdíl mezi deskami nejtmavšími a deskami ukazujícími právě patrný 

 závoj, dán byl na fotometru číslem 30. 



Stálost světelného zdroje užívaného při osvětlování desek kon- 

 trolována fotometríckou škálou postupující opacity. Škála tato zhoto- 

 vena způsobem následujícím: Ze dvou proužků zrcadlového skla 

 (20 cm délky, 3 cm výšky) sestaven na skleněném podkladu klín, 

 jehož čelo uzavřeno též destičkou skleněnou (1 cm širokou, 3 cm vys.). 



