9 LUI. Emanuel Mencl: 



řečené praeparaty znovu vyhledal a je prostudoval. V následujícím 

 dovoluji si výsledky toho v krátkosti předvésti. 



K publikování mého případu nemálo také přispělo mimo jiné 

 uveřejnění Spemannovy přednášky konané na shromáždění německé 

 anatomické Společnosti, odbývaném v Bonnu roku minulého. Přednáška 

 ta vyšla pod titulem „ lieber Korrelationen in der Entwicklung des 

 Auges" tiskem v doplňovacím sešitě k XIX. svazku Anatomischer 

 Anzeiger (1901); mimo to dlužno uvésti stať téhož autora a k to- 

 mutéž thematu se nesoucí v Sitzungsberichte der physic. medic. Ge- 

 sellschaft in Würzburg 1901. No. 2. pod názvem: „Demonstrationen 

 einiger Praeparate von Experimenten über Korrelationen bei der Ent- 

 ivickelung des Auges". K oběma práčem vrátíme se ještě později v pří- 

 tomném pojednání, kde pokusím se náhledy zmíněného autora opraviti 

 na základě vlastního pozorování, jež jim přímo odporuje a nutí úplně 

 dosavadní názory o vztazích jednotlivých částí oka, speciálně bulbu 

 a čočky při vývoji jejich, v základech pozměniti. 



Nejprve budiž mi dovoleno přehlédnouti v krátkosti, jak roz- 

 manití autoři, zvláště starší, dívali se na vznik zrůdností vůbec. 



Podrobně se obírati celou dosti obsáhlou literaturou vůbec 

 o zrůdnostech jednající a jejich dějinách na tomto místě nehodlám. Co 

 pak se týká dlouho se vlekoucího sporu o tom, jak vůbec zrůdnosti 

 vznikají a to monstra per defectum i monstra nadbytek údů roz- 

 ličných vykazující (jak již Aristoteles je rozeznával), o té věci omezím 

 se na co možno stručný přehled litteratury a názorů. 



Nepřihlížejíce k výkladům, že dvojče tvoří se z poloviny 

 z bílku (u slepice) a z poloviny z „vlastního vejce," vidíme, že od 

 Wolffa až po nejnovější dobu naskýtá se celá řada nejrozmanitějších 

 hledisek a zároveň množství obhájců i protivníků jednotlivých mínění. 

 Uvážíme-li, že kdekoli se vyskytne zrůdnost, právě svojí nápad- 

 ností, neobvyklostí a mnohdy bizzarností forem přirozeně obrátí na 

 sebe pozornost velice napjatou, nebudeme se diviti, že již v nej- 

 starších dobách s narozením první zrůdy vzniklo zároveň několik výkladů 

 druhu nejrozmanitějšího, některé dobrodružné, fantastické, jiné — 

 a těch méně — ■ opírající se o tehdejší stav názorů a vědomostí 

 o přírodě. 



Již Empedokles pokoušel se vysvětliti příčiny tvoření zrůdností 

 a vykládal si věc tak, že „nedostatek oplození" stejně jako „nadbytek 

 oplození", má za následek zrození monstra. Podobně Aristoteles klade 

 příčiny toho ve sperma, a vedle toho prý rozhoduje způsob, jakým 

 oplození se dalo. Jedná se o opanování hmoty (t. j. vejce); pakli po- 



